Справа № 22-а-10905/08
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2011-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2011 р.Справа № 22-а-10905/08

Категорія:3.4Головуючий в 1 інстанції: Хлюстін Ю.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Коваля М.П.

суддів - Зуєвої Л.Є.

- ОСОБА_1

розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Бесмала на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2008 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 Бесмала до Державного комітету України у справах національностей та релігії про визнання рішення від 27.12.2007 року № 1159 про відмову йому в наданні статусу біженця в Україні неправомірним з моменту його прийняття та зобов'язання Державний комітет України у справах національностей та релігій надати йому статус біженця в Україні,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 Бесмала звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного комітету України у справах національностей та релігії про визнання рішення від 27.12.2007 року № 1159 про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови в наданні статусу біженця в Україні з моменту прийняття рішення та зобов'язання надати йому статус біженця в Україні.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2008 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 Бесмала.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони були повідомленні належним чином про час і місце судового засідання про що є докази в матеріалах справи: Державний комітет України у справах національностей та релігії був сповіщений надісланою судовою повісткою, яку було отримано 08.04.2011р. про що свідчить наявне в матеріалах справ поштове повідомлення (а.с.108). Апелянту судом направлялась судова повістка, яка ним отримана не була у зв'язку з не знаходженням за вказаною адресо про що свідчить відмітка на поштовому конверті (а.с.106-107). У зв'язку з тим, що позивач повинен надавати суду відомості про зміну місця проживання, суд вважає позивача належним чином повідомленим.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились та про причини неявки суду не повідомили, але були сповіщені належним чином про час та місце судового засідання, про що є докази в матеріалах справи, колегія - суддів ухвалила на місці слухати справу за відсутністю сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалах, оскільки жодна із сторін не наполягала слухати справу в їх присутність.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю; неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 27 січня 2007 року прибув з Афганістану на територію України 02.01.2007 року пасажирським автобусом. Державний кордон перетинав вночі в пішому порядку поза пунктом пропуску за допомогою провідника. Після перетину державного кордону України 28 січня 2007 року позивач на легковому автомобілі був доставлений в м. Одеса. При співбесідах, які проводилися з позивачем в управлінні міграційної служби в Одеській області та в судовому засіданні суду першої інстанції позивач вказував про те, що причиною виїзду з Афганістану стали його побоювання стати жертвою переслідувань з боку моджахедів, оскільки після зміни влади почались переслідування відносно його родини. До батька приходили люди, які пропонували йому з ними працювати, але батько не погоджувався. Після цього до його будинку була кинута бомба, внаслідок чого загинула родина позивача. 27 грудня 2007 року Державним комітетом України у справах національностей та релігій було винесено рішення № 1159 про відмову позивачу в наданні статусу біженця з огляду на відсутність передбачених законом умов. На підставі зазначеного рішення начальником Управління міграційної служби в Одеській області було видано наказ № 2 від 11.01.2008 року про прийняття остаточного рішення Державним комітетом України у справах національностей та міграції та видано повідомлення № 17-9-37 від 11.01.2008 року про відмову в наданні статусу біженця ОСОБА_2 Бесмала, яке позивачем отримано 28.01.2008 року.

Відповідно до вимог абзацу 2 ст. 1 Закону України «Про біженців», біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з ч. 7 ст. 11 Закону України «Про біженців»до заяви про надання статусу біженця додаються документи, які посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, які можуть бути доказом наявних умов для набуття ним статусу біженця.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про біженців»встановлено, що оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця проводиться на підставі особистої заяви іноземця чи особи без громадянства або її законного представника, поданої до органу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника. Заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву та заповнює анкету, де викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження. Заява про надання статусу біженця дитині, розлученій з сім'єю, подається одним з її законних представників. Одночасно з оформленням документів для вирішення питання щодо надання статусу біженців дітям, розлученим з сім'ями, органам міграційної служби вживає всіх можливих заходів для розшуку батьків або інших законних представників неповнолітньої особи, яка не досягла вісімнадцяти років.

Позивач обґрунтовував свої вимоги щодо надання статусу біженця тим, що його батько до 1992 року служив в Міністерстві Внутрішніх справ в Афганістані, мав звання підполковника. Після того, як до влади прийшли моджахеди батько змушений був залишити роботу, та почав працювати в їхньому магазині. Щодо того, що після зміни влади почались переслідування відносно його родини та до батька приходили люди, які пропонували йому з ними працювати, але батько не погоджувався. Позивач стверджував, що після цього до будинку позивача була кинута бомба, внаслідок чого загинула його родина.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивач дає суперечливі пояснення відносно обставин, які мали місце відносно нього. Так, в позовній заяві позивач зазначив, що причиною виїзду з Афганістану стали його побоювання стати жертвою переслідувань з боку моджахедів, вбивство батьків позивача. Проте в протоколі співбесіди від 20.02.2007 року (а.с.36-43) позивач вказує, що причиною виїзду було знаходження спокійного місця життя, щоб не було війни, щоб діяли в країні закони, де можна знайти роботу. Тобто сам позивач не дає суду однакові пояснення щодо причин його еміграції до України. Під час співбесіди позивач вказував, що в батьків не було ворогів, родина не відносилась до політичних партій, а колишня праця батька в рядах Афганської армії навряд чи могла причинити загрозу для життя.

Судом першої інстанції встановлено, що з 1992 року після звільнення батька позивача зі служби Міністерства внутрішніх справ в Афганістані до жовтня 2006 року, позивач разом з батьком займалися своїм приватним бізнесом, працювали в магазині, який належав їхній сім'ї. На протязі 14 років, після звільнення батька позивача ніяких погроз та переслідувань відносно родини позивача на їх адресу не надходило.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що за роз'ясненнями УВКБ ООН право на отримання статусу біженця мають ті особи, які втікають від війни в наслідок голоду чи міжетнічних сутичок. З протоколу співбесіди від 20.02.2007 року вбачається, що позивач не голодував, так як працював на приватній торгівельній точці (а.с.38).

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про біженців»чітко передбачено, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необгрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Проаналізувавши вищевикладене можливо дійти обґрунтованого висновку про те, що відповідачем обґрунтовано відмовлено позивачу у наданні статусу біженця та рішення про відмову відповідає зазначеним приписам Закону України «Про біженців».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в судовому засіданні суду першої інстанції не міг назвати точну дату смерті своїх батьків. Так спочатку, в судовому засіданні позивач вказував, що батьки загинули в травні 2005 року, потім позивач вказував, що батьки загинули в травні місяці 2006 року. Проте, на співбесіді, проведеній з позивачем 20 лютого 2007 року ( а.с.38), позивач вказував, що його батьки загинули від вибуху у жовтні 2006 року.

Відповідно до ч.І ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 4 статті 70 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно приписів ч. 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином апелянт не надав жодного доказу тих обставин, якими апелянт обґрунтовує заявлені позовні вимоги, а саме не надано жодного належного доказу про існування обставин щодо політичних переслідувань та інших обставин, на які він посилається. Отже апеляційна скарга з огляду на приписи ст.ст. 70, 71 КАС України, не містить доведених належними та допустимими доказами обставин в обґрунтування заперечень проти задоволення позову.

Оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів на підставі ст.200 КАС України приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови без змін. Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Бесмала на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2008 року залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2008 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 Бесмала до Державного комітету України у справах національностей та релігії про визнання рішення від 27.12.2007 року № 1159 про відмову йому в наданні статусу біженця в Україні неправомірним з моменту його прийняття та зобов'язання Державний комітет України у справах національностей та релігій надати йому статус біженця в Україні - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: /ОСОБА_3/

Суддя: /ОСОБА_4/

Сддя: /ОСОБА_1/