Справа № 805/350/17-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2017 р. Справа №805/350/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:15год.04хв.

ухвалено у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Троянової О.В.,

секретаря Кудрі В.Г.,

за участю сторін

позивача не зявився,

представників відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.07.2016 №, скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) єдиного внеску від 26.09.2016 №, зобовязання Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області поновити показники переплат податків на особовому рахунку платника податків приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_2, що існували до їх коригування у сумі 14825грн., зобовязання Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області спрямувати (зарахувати) з існуючої переплати на погашення грошового зобовязання перед бюджетом в рахунок майбутніх платежів, визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо ігнорування заяв платника податків відносно використання існуючої переплати з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на погашення майбутніх податків,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.07.2016 №, скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) єдиного внеску від 26.09.2016 №, зобовязання Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області поновити показники переплат податків на особовому рахунку платника податків приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_2, що існували до їх коригування у сумі 14825грн., зобовязання Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області спрямувати (зарахувати) з існуючої переплати на погашення грошового зобовязання перед бюджетом в рахунок майбутніх платежів, визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо ігнорування заяв платника податків відносно використання існуючої переплати з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на погашення майбутніх податків.

Позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення від 15.07.2016 № та від 26.09.2016 № суперечать нормам чинного законодавства, посилаючись на норми Податкового кодексу України, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VІІ (надалі - Закон № 1669-VII), розпорядження Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція» від 2 грудня 2015 року № 1275-р (надалі Розпорядження № 1275-р), Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» за №2464-VI від 08.07.2010року. Крім того, зазначив про наявність переплати з податків та зборів в розмірі 23004,06грн., що складається з податку з доходів фізичних осіб у сумі 21 031,82грн., з орендної плати на земельну ділянку в сумі 1 405,50грн., єдиного соціального внеску в розмірі 544,86грн., військового збору в розмірі 21,88грн.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.174).

Відповідач у письмових запереченнях проти позовних вимог заперечує, вважає що позиція позивача щодо відсутності правових підстав та обовязку своєчасно сплачувати єдиний внесок та податок на доходи фізичних осіб є цілком необґрунтованою та безпідставною, посилаючись на те, що Закон №1669-VІІ не містить приписів щодо невиконання чи виконання не в повному обсязі платниками податків своїх обовязків з податку на доходи фізичних осіб. Стосовно посилань позивача п.п.8 п.4 ст.11 Закону №1669-VІІ в частині звільнення від виконання своїх обовязків щодо сплати єдиного внеску, відповідач зазначив, що підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається до органів доходів і зборів за основним місцем обліку у довільній формі. Окрім іншого, представник відповідача зазначив, що остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО на даний час не визначено, а тому підстав для звільнення платника податків від виконання обовязку по сплаті єдиного внеску відповідно до Закону №1669-VІІ не має.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у позовних вимогах відмовити в повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши думку представника відповідача, суд встановив наступне.

Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р., що підлягає сплаті до бюджету само зайнятою особою ОСОБА_2 контролюючим органом було встановлено, що у декларації про майновий стан і доходи за 2013-2014рр. не заповнено рядок 13.01. «сума податку, що підлягає сплаті до бюджету» розділу V Декларації, внаслідок чого відсутні нарахування податку з доходів фізичних осіб у інтегрованій картці платника податків, чим порушено пункт 178.7 статті 178 Податкового кодексу України.

Актом про результати документальної позапланової виїзної перевірки платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) від 14.07.2016 №377/05-19-13-02/НОМЕР_1 контролюючим органом донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 6206,88 грн.

Пунктом 123.1 ст.123 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України №2755-VI пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобовязання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Враховуючи вищевикладене контролюючим органом винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 15.07.2016року, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 6206,88 грн, фінансової санкції у розмірі 25% в сумі 1551,71 грн., та Додатком до акту перевірки від 14.07.2016року нараховано пеню в розмірі 1886,58 грн. відповідно до підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України.

Також, 26.09.2016 року відповідачем було проведено камеральну перевірку фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2 з питань несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 05.05.2016року по 05.09.2016року, за висновками якої встановлені порушення п.8 ст.9 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» за №2464-VI від 08.07.2010року в частині несвоєчасної сплати єдиного внеску за 2015 рік (реєстраційний номер № від 26.04.2016року) у загальній сумі 4871,17грн. за терміном сплати 04.05.2016року із затримкою на 124 календарних дні. За результатами перевірки було складено акт від 26.09.2016року за №344/05-83-13/НОМЕР_1.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом було винесено спірне рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.09.2016року за № про нарахування штрафу в розмірі 20 % за період з 01.05.2015року по 05.09.2015року в сумі 1300,03грн. та пені в розмірі 662,67грн., разом 1962,70грн.

Вищезазначені податкове повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску були оскаржені позивачем до Головного управління ДФС у Донецькій області та Державної фіскальної служби України, які в свою чергу рішеннями про залишення скарги без розгляду вирішили залишити скарги платника податків без розгляду у звязку з пропущенням законодавчо встановленого 10-денного строку для подання первинної скарги.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VІІ (надалі - Закон № 1669-VII) та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» за №2464-VI від 08.07.2010року.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобовязані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Відповідно до приписів п.70.16 ст.70 Кодексу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, самозайняті особи, податкові агенти подають безоплатно в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, контролюючим органам за своїм місцезнаходженням інформацію про фізичних осіб, що повязана з реєстрацією таких осіб як платників податків, нарахуванням, сплатою податків і контролем за дотриманням податкового законодавства України, із зазначенням реєстраційних номерів облікових карток платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), зокрема, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, податкові агенти - про дату прийняття на роботу або звільнення з роботи фізичних осіб протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, а також інформацію, передбачену статтею 51 цього Кодексу.

Так, згідно п. «б» п.п.176.2 ст.176 Кодексу особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема, подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до приписів п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168 Кодексу встановлено порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом, зокрема, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168 Кодексу якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Розглядаючи питання правомірності нарахування податку з доходів фізичних осіб за 2013-2014роки, застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені з податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р., що підлягає сплаті до бюджету само зайнятою особою ОСОБА_2 встановлено, що у деклараціях про майновий стан і доходи за 2013-2014рр. від 30.04.2014року за №, від 26.02.2015року за № не заповнено рядок 13.01. «сума податку, що підлягає сплаті до бюджету» розділу V Декларації, внаслідок чого відсутні нарахування податку з доходів фізичних осіб у інтегрованій картці платника податків, чим порушено пункт 178.7 статті 178 Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п.178.2 ст.178 Податкового кодексу України доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.178.3 ст.178 Кодексу оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об'єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат.

При цьому, відповідно до приписів п.п.178.4 ст.178 Кодексу фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Проте, згідно п.п.178.7 ст.178 Кодексу остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в податковій декларації.

Пунктом 123.1 ст.123 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України №2755-VI пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобовязання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Аналізуючи наведені приписи Податкового кодексу України та дані інтегрованої картки платника податків, в якій відсутні нарахування у спірному періоді податку з доходів фізичних осіб, суд дійшов висновку про правомірність нарахування контролюючим органом податку з доходів фізичних осіб за 2013-2014роки, застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені з податку на доходи фізичних осіб.

Стосовно правомірності застосування до позивача штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.05.2015року по 05.09.2016року, суд зазначає наступне.

Ст. 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Згідно ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) № 2464 від 08.07.2010 (далі Закон № 2464) платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Позивач в даних правовідносинах виступає в якості платника єдиного внеску, визначеного п.1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 на платника єдиного внеску покладений обовязок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч.8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

У відповідності до ч.12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною 6 ст. 25 Закону передбачено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Аналіз наведених норм доводить, що платник повинен своєчасно та у повному обсязі сплачувати єдиний внесок. При наявності недоїмки у платника контролюючі органи мають право зараховувати сплачений єдиний внесок у рахунок погашення недоїмки за попередні періоди.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону № 2464 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною 16 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Разом з тим, Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2014 року № 1669 (далі Закон №1669).

Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції №1669 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було внесено зміни в розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" та доповнено пунктом 9-3 такого змісту:

Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Законом України від 02.03.2015 №219-VIII Про внесення змін до розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці, до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 2-3, ст. 11; 2014 р., № 44, ст. 2040) внесли такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII вважати пунктом 9-4.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №911-VIII від 24 грудня 2015 року були внесені зміни до Закону України від 02.09.2014 №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", у відповідності до якого підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669 виключено.

Таким чином, положення пп.8 п.4 ст.11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, тоді як змін безпосередньо до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п.9-4 розділу VIII цього Закону внесено не було.

Тобто на теперішній час жодних рішень про виключення з чинної редакції закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" пункту 9-4 розділу VIII прийнято не було.

Закон України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України не містить у собі інформації щодо виключення з розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування пункту 9-4.

Водночас, на виконання приписів Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до зазначеного Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція віднесено м. Маріуполь.

Суд критично оцінює доводи відповідача стосовно правомірності застосування штрафних санкцій та нарахування пені з огляду на не надання заяви відповідно до ст. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від виконання обовязків платника єдиного внеску, а саме нарахування, утримання, сплати єдиного внеску та подання звітності, оскільки законодавцем встановлений термін подання зазначеної заяви не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції, яка на момент розгляду справи триває.

Як наслідок, у відповідності до приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» позивач на період проведення антитерористичної операції звільнений від обовязків платника єдиного внеску.

З огляду на вищевикладене рішення про застосування до позивача штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.05.2015року по 05.09.2016року прийнято контролюючим органом без дотримання принципу верховенства права, у звязку з чим є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог в частині зобовязання відповідача поновити показники переплат податків на особовому рахунку позивача, які існували до їх коригування на підставі оскаржуваних незаконних податкових повідомлень-рішень у сумі 14 825грн., суд зазначає наступне.

З даних інтегрованої картки позивача з податку на доходи фізичних осіб станом на 31.12.2016року у позивача існувала переплата в розмірі 21 031,80грн., яка станом на 30.04.2017року зменшилась до 9795,80грн. за рахунок нарахованого контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням від 15.07.2016року податку з доходів фізичних осіб за 2013-2014роки в розмірі 6206,80грн., застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 1551,70грн. та нарахування пені з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1886,60грн. за актом перевірки від 14.07.2016року та самостійно задекларованої до сплати суми податку в розмірі 1590,90грн. за податковою звітністю № від 25.04.2016року (21031,80грн.-6206,80грн.-1551,70грн.- 1886,60грн.- 1590,90грн.= 9795,80грн.).

Згідно п.п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Кодексу крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п.54.2 ст.54 Кодексу грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Разом з тим, згідно п.п.54.3.2, п.п. 54.3.5 п. 54.3 ст.54 Кодексу контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках, а також у разі, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Водночас, законодавцем передбачено, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (п.54.5 ст.54 Кодексу).

Згідно п.56.1 ст.56 Кодексу рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 Кодексу).

Згідно п.56.3 ст.56 Кодексу скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Відповідно до приписів п.56.15 ст.56 Кодексу скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Разом з тим, відповідно до приписів п.56.11 ст.56 Кодексу не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що відповідачем правомірно було зменшено суму переплати позивача з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 9310,20грн., оскільки податкове повідомлення-рішення від 15.07.2016року станом на 25.07.2016року (дата здійснення операції щодо зменшення суми переплати) було узгоджено, у звязку з пропущенням позивачем законодавчо встановленого 10-денного строку для подання первинної скарги. Також, відповідачем 31.07.2016року правомірно було зменшено суму переплати позивача з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1590,90грн. за рахунок самостійно задекларованої до сплати суми податку за податковою звітністю № від 25.04.2016року, за терміном сплати 31.07.2016року, оскільки не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині зобовязання відповідача поновити показники переплат податків на особовому рахунку позивача, які існували до їх коригування на підставі оскаржуваних незаконних податкових повідомлень-рішень у сумі 14 825грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині зобовязання відповідача спрямувати (зарахувати) з існуючої переплати на погашення грошового зобовязання перед Державою рахунок майбутніх платежів позивача, слід зазначити наступне.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.11 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту зазначеної позовної вимоги, суд не має можливості зясувати за захистом яких саме прав та інтересів звернулась позивачка, а саме, позивачем не вказано з переплати якого саме податку необхідно спрямувати кошти та в рахунок яких саме майбутніх платежів позивача, в яких розмірах та за які періоди.

З огляду на вищевикладене, у суду відсутні підстави для регулювання (встановлення) поведінки органів державної влади не маючи доказів наявності порушеного права позивача, що виключає задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності посадових осіб фіскальної служби щодо ігнорування заяв платника податку відносно використання існуючої переплати з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на погашення майбутніх платежів, суд зазначає наступне.

Листами від 04.05.2015, 29.05.2015 р. № 14752/10/05-83-07-13,06.10.2016 р. № б/н10/05-83-07-13, 01.11.2016 р. № б/н10/05-83-07-13 Маріупольською ОДПІ позивачу надано відповідь з поставленого питання та запропоновано здійснити перелік певних дій.

Тобто, враховуючи здійснення дій податковим органом щодо надання відповідей на звернення позивача, суд не вбачає протиправної бездіяльності щодо ігнорування заяв платника податку.

Крім того, суд зазначає,що позивачем не надано доказів оскарження зазначених відповідей.

З урахуванням попередніх висновків суду щодо відсутності підстав для регулювання (встановлення) поведінки органів державної влади не маючи доказів наявності порушеного права позивача та правомірності визначення контролюючим органом суми переплати з податку на доходи фізичних осіб, а також відсутності доказів саме бездіяльності посадових осіб фіскальної служби, тобто не вжиття належних заходів щодо ігнорування заяв позивача, суд дійшов висновку про відмову в позовних вимогах в цій частині.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині третій статті 2 КАС України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.07.2016 №, скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) єдиного внеску від 26.09.2016 №, зобовязання Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області поновити показники переплат податків на особовому рахунку платника податків приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_2, що існували до їх коригування у сумі 14825грн., зобовязання Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області спрямувати (зарахувати) з існуючої переплати на погашення грошового зобовязання перед бюджетом в рахунок майбутніх платежів, визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо ігнорування заяв платника податків відносно використання існуючої переплати з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на погашення майбутніх податків задовольнити частково.

Скасувати рішення Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) єдиного внеску від 26.09.2016 №, яким нараховано штраф в розмірі 20 % за період з 01.05.2015року по 05.09.2015року в сумі 1300,03грн. та пеню в розмірі 662,67грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 196,27грн.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 13 травня 2017 року. Постанова у повному обсязі складена та підписана 18 травня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Троянова О.В.