Справа № 806/987/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Житомир справа № 806/987/17

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати інформацію на звернення від 20.01.2017 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання інформації на звернення від 20.01.2017 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати інформацію на звернення від 20.01.2017

В обґрунтування позову зазначає, що 20.01.2017 письмово звертався до начальника ГУНП в Житомирській області для отримання інформації. Вважає, що Головне управління Національної поліції в Житомирській області діє неправомірно та проявляє неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог Закону України "Про інформації", Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про звернення громадян", що полягає у ненаданні відповіді та інформації на його звернення.

Позивач в судове засідання не з"явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача до суду прибув, справу просив розглянути у порядку письмового провадження. Згідно поданих письмових заперечень, просить відмовити у позові. В обґрунтування заперечень зазначає, що звернення позивача було розглянуто у відповідності до вимог чинного законодавства та надано вичерпну відповідь. Також зазначає, що питання, викладені ОСОБА_1 у зверненні вже були предметом розгляду та досліджувалися Житомирським окружним адміністративним судом по справах №806/2483/16, №806/295/17, №806/988/17.

У відповідності до ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе справу розглянути у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 сформовано та направлено до Головного управління Національної поліції в Житомирській області звернення на отримання інформації, датоване 20.01.2017 (а.с.5).

Відповідно до змісту звернення, позивач хотів отримати доступ до наступної інформації:

- що таке ОСМД "Теплий стан";

- якими нормативно-правовими актами документами користується ГУ НП в Житомирській області таємно від нього збираючи його персональні дані в ОСМД "Теплий стан";

- чи надало ОСМД "Теплий стан" запитувачу ГУ НП в Житомирській області персональні дані ОСОБА_1 (просив надати копію відповіді ОСМД "Теплий стан" на запит ГУ НП в Житомирській області).

Стверджуючи, що Головне управління Національної поліції в Житомирській області діє неправомірно та проявляє неправомірну бездіяльність, що полягає у ненаданні інформації на його звернення, позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

У статті 40 Основного Закону проголошено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, право на інформацію та право на звернення (петиції) є окремими конституційними правами особи і мають різну юридичну природу.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень ч.2 ст. 11 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. При цьому вказаний Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Публічна інформація, згідно зі ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (у редакції, чинній на момент направлення запиту позивачем, далі- Закон №2939-VI) - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 Закону № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI).

Частиною першою статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (ч. 6 згаданої статті Закону № 2939-VI).

Згідно зі ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У свою чергу, Закон України "Про звернення громадян" регулює питання практичної реаліації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

За змістом частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 вказаного Закону, визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

В силу приписів частини 1 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР обов'язковому прийняттю та розгляду підлягають лише звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що Закон України "Про звернення громадян" передбачає різні форми звернень: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, які можуть містити різні за змістом вимоги, прохання чи пропозиції (щодо реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав та інтересів громадянина, фактів їх порушення тощо). При цьому автор звернення повідомляє адресату певну інформацію і базуючись на цьому просить вчинити певні дії (такі дії можуть бути різні: притягнення винуватих до відповідальності за результатами розгляду звернення у вигляді скарги; надання громадянину певного статусу за результатами розгляду його заяви; оптимізація роботи адресата звернення за наслідками розгляду пропозиції громадянина).

Статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Матеріалами справи підтверджено, що звернення позивача від 20.01.2017 отримано відповідачем 27.02.2017 та зареєстровано за номером 74зі.(а.с.20)

Листом від 03.03.2017 №492/105/03-18-2017 Головне управління Національної поліції в Житомирській області повідомило ОСОБА_1, що його звернення від 27.02.2017 з приводу збору та розповсюдження інформації відносно нього розглянуте.(а.с.21)

Відповідно до копії фіскального чеку УДППЗ "Укрпошта" ПН 55, лист від 03.03.2017 за №492/105/03/18-2017 був надісланий рекомендованим листом ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1. Вказана адреса позивачем зазначена як у самому зверненні, так і у позові.(а.с.4,22)

Таким чином, Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області було розглянуто та надана відповідь на звернення ОСОБА_1 від 20.01.2017 у встановлені законом строки. (а.с.22)

Стосовно твердження про (дії) бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання інформації на звернення від 20.01.2017 року, суд не погоджується із доводами позивача та зазначає наступне.

Як встановлено зі змісту листа від 03.03.2017 №492/105/03-18-2017, ОСОБА_1 було належним чином та у повному обсязі роз'яснені зміст підстави та мета здійснення УКП ГУНП запиту від 16.09.2016 №861/18/01-2016. Зазначено, що вказаний запит здійснено відповідно до положень Закону України "Про Національну поліцію України" від 02.07.2015 №580-VIII. Крім того, ОСОБА_1 була повідомлена отримана інформація за вказаним запитом. Щодо вимоги ОСОБА_2 про надіслання йому копії ОСМД "Теплий стан" на запит ГУНП в Житомирській області суд зазначає, що вказані дії не передбачені положеннями Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Враховуючи вищевикладене, суд критично ставиться до доводів позивача про ненадання відповідачем інформації за зверненням від 20.01.2017 оскільки матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області була надана належна відповідь на таке звернення.

Окрім цього, суд зауважує, що факт надання відповідачем частини запитуваної інформації у зверненні ОСОБА_1 від 02.01.2017 був предметом розгляду та був частково підтверджений у адміністративній справі №806/2483/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій (бездіяльність) неправомірними, зобов'язання надати повну інформацію за запитом від 15.11.2016. За наслідками розгляду справи №806/2483/16 Житомирським окружним адміністративним судом було винесено постанову від 04 січня 2017 року. Судове рішення набрало законної сили 24 січня 2017 року.(а.с.29-33)

На час розгляду справи постанова набрала законної сили та виконана відповідачем у добровільному порядку, що підтверджується копіями документів, долучених представником відповідача до матеріалів справи.

Також, питання по аналогічних по змісту зверненнях від 02.01.2017 та 27.02.2017 досліджувались Житомирським окружним адміністративним судом у справах №806/295/17, №806/988/17. За результатами розгляду таких позовів, ОСОБА_1 було відмовлено у їх задоволенні. Дані рішення набрали законної сили.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідачем до матеріалів справи надано достатню кількість доказів на підтвердження правомірності дій управління, що вказує на безпідставність позовних вимог ОСОБА_1

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 86,128,158-163,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос