Справа № П/811/533/16
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/533/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2017 року

справа № П/811/533/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Виробничого сільськогосподарського кооператива "Колос"

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року

у справі за позовом Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Колос" до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 16 лютого 2016 року, яким виробничому сільськогосподарському кооперативу “Колос” нарахований акцизний податок у сумі 736 грн. та штрафну санкцію – 184 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 16 лютого 2016 року, яким виробничому сільськогосподарському кооперативу “Колос” нарахована плата за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення у сумі 811 грн. та штрафну санкцію – 543 грн., в частині визначення грошового зобов'язання – 811 грн. та штрафної санкції – 203 грн.

В іншій частині позову відмовлено у задоволенні.

Не погодившись з постановою суду, позивачем (Виробничим сільськогосподарським кооперативом "Колос) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представником відповідача надано заперечення на апеляційну скаргу, згідно яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду – без змін. Надав пояснення аналогічні викладеним в запереченнях на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом проведено планову виїзну перевірку Кооперативу за період з 01 жовтня 2012 року по 30 вересня 2015 року.

За її наслідками ревізори склали акт, в якому зазначили виявлені порушення, а саме:

- не забезпечено щоденне друкування фіскальних звітних чеків за період з лютого по квітень 2015 року на загальну суму 7763,78 грн.;

- занижено акцизний податок відповідно до задекларованих показників за квітень та червень 2015 року на загальну суму 736 грн. (351 + 385);

- занижено плату за користування надрами відповідно до задекларованих показників за І квартал 2013 року, І квартал 2015 року, ІІ квартал 2015 року на загальну суму 811,32 грн. (268,50 + 261,61 + 281,21);

- неподання податкової декларації з плати за користування надрами за І квартал 2013 року та несвоєчасне її подання за І квартал 2014 року;

- завищено податковий кредит з податку на додану вартість (скорочена декларація) щодо взаємовідносин з Товариством за період з лютого 2013 року по листопад 2014 року на загальну суму податку 146520,84 грн. стосовно придбання посівного матеріалу соняшника та кукурудзи.

Податковий орган вважає, що ці операції не були першим постачанням, а тому звільнялись від оподаткування податком на додану вартість.

Водночас, відповідач зазначає, що Кооператив придбав посівний матеріал, який є імпортним продуктом (Товариство не виробляло його).

Керівник податкового органу погодився з висновками ревізорів та прийняв такі податкові повідомлення – рішення від 16 лютого 2016 року:

- про нарахування штрафної санкції у сумі 178117,75 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки;

- про нарахування акцизного податку та штрафної санкції у загальній сумі 920 грн.;

- про нарахування плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення та штрафної санкції у загальній сумі 1354 грн.;

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України, норми Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12 червня 1995 року №436/95, норми Постанови Національного банку України "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" від 15 грудня 2004 року №637, приписи Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації Верховна Рада України від 08.06.1995 №1к/95-ВР, норми Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

1. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо акцизного податку.

Так, 14 січня 2015 року позивач та територіальний підрозділ відповідача уклали договір про визнання електронних документів (Том 1 а.с.209-212). 05 травня 2015 року Кооператив надіслав декларацію з акцизного податку за квітень того ж року, яка прийнята ДФС України, що доводиться змістом квитанції (Том 1 а.с.218-226).

Згідно розрахунку суми акцизного податку грошове зобов'язання становить 369 грн. Ці кошти сплачені Кооперативом 05 травня 2015 року, що доводиться змістом платіжного доручення (Том 1 а.с.213).

02 липня 2015 року позивач надіслав декларацію з акцизного податку за червень того ж року, яка прийнята ДФС України, що доводиться змістом квитанції (Том 1 а.с.227-235).

Згідно розрахунку суми акцизного податку грошове зобов'язання становить 386 грн. Ці кошти сплачені Кооперативом 06 липня 2015 року, що доводиться змістом платіжного доручення (Том 1 а.с.214).

Суд першої інстанції зазначив що, аналізуючи податкову звітність з акцизного податку, ревізор зробив висновок, що Кооператив не визначив грошового зобов'язання у деклараціях за квітень та червень 2015 року (Том 1 а.с.68-69). Однак, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що це не відповідає дійсності.

У зазначених деклараціях Кооператив вказав грошові зобов'язання у сумі 369 грн. та 386 грн. Ці кошти сплачені своєчасно та до проведення перевірки. При цьому, в акті перевірки взагалі відсутні відомості про їх сплату.

Якщо і припустити, що Кооператив допустив помилку при складанні звітності (грошове зобов'язання не розподілено між місцевими бюджетами), а сплатив кошти у повному обсязі до одного з них, то це не доводить наявність податкового боргу з акцизного податку. А тому, слід погодитися, податкове повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов'язання та штрафні санкції з акцизного податку, є протиправним та його належить скасувати.

2. Колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення та подання декларацій з цієї плати.

Так, матеріалами справи підтверджено, що Кооператив вчасно подав податкові розрахунки зі сплати за користування надрами за І та ІІ квартал 2015 року, що доводиться квитанціями ДФС України про їх прийняття (Том 1 а.с.236-249, Том 2 а.с.1-28). Ці розрахунки корегувалися шляхом подання уточнень.

Згідно остаточних уточнень грошове зобов'язання склало 261,61 грн. та 281,21 грн.

22 травня та 13 липня 2015 року Кооператив сплатив плату за користування надрами за згадані періоди у сумі 1927,72 грн. та 1892,44 грн., що доводиться змістом платіжних доручень (Том 1 а.с.215-216). При цьому, розмір сплачених сум значно перевищує уточнене задеклароване зобов'язання і відповідає розміру вперше задекларованого зобов'язання.

Кооператив не надав доказів подання податкового розрахунку зі сплати за користування надрами за І квартал 2013 року (не надав докази прийняття його податковим органом, докази направлення та отримання).

Слід взяти до уваги, що позивач надав доказ його сплати у сумі 268,50 грн., що доводиться змістом банківського платіжного доручення від 10 квітня 2013 року (Том 1 а.с.217). Саме таку суму визначив податковий орган як несплачену у зв'язку з неподанням розрахунку за той період (Том 1 а.с.72).

При цьому, позивач визнав, що податковий розрахунок зі сплати за користування надрами за І квартал 2014 року подав 11 липня того ж року (Том 3 а.с.123-129).

Отже, штрафна санкція складається з таких сум: 340 грн. та 203 грн.

Штраф у сумі 340 грн. застосовано за неподання податкового розрахунку за І квартал 2013 року та несвоєчасне подання за І квартал наступного року.

Водночас, за кожне з порушень штрафна санкція становить 170 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що Кооператив не надав належних доказів подання податкового розрахунку за І квартал 2013 року. Факт сплати грошового зобов'язання за цей період не звільняє від обов'язку подання податкової звітності.

Податковий розрахунок за І квартал 2014 року подано 11 липня того ж року (Том 1 а.с.73). Граничним же строком подання такого розрахунку є 12 травня 2014 року (40 днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу). Це встановлено приписами підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України.

Отже, Кооператив несвоєчасно подав податковий розрахунок за І квартал 2014 року.

Пунктом 120.1 статті 120 ПК України встановлено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов'язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що штрафна санкція у сумі 340 грн. застосована правомірно (за неподання та несвоєчасне подання податкової звітності).

Інша ж штрафна санкція у сумі 203 грн. становить 25% від суми несплаченого грошового зобов'язання (811 грн.) за І квартал 2013 року, І та ІІ квартал 2015 року (268 грн., 262 грн., 281 грн.).

Матеріалами справи підтверджено, що грошові зобов'язання за ці звітні періоди сплачені надмірно, що доводиться змістом 3 банківських платіжних доручень на суму 268,50 грн., 1927,72 грн., 1892,44 грн. (Том 1 а.с.215-217).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкове повідомлення-рішення зі сплати за користування надрами є протиправним в частині визначення грошового зобов'язання у сумі 811 грн. та штрафної санкції – 203 грн.

3. Колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо оприбуткування готівки в касі магазинів Кооперативу.

Слід зазначити, що приписами пункту 2.6 Постанови Національного банку України "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" від 15 грудня 2004 року №637 (далі – Положення) встановлено, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Таким чином, оприбуткуванням готівки є сукупність двох дій: друкування фіскального звітного чеку та запис суми готівкових коштів у повному обсязі фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій.

Приписами пункту 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" встановлено, що суб'єкти господарювання, які використовують такі реєстратори розрахункових операцій, як електронні таксометри, автомати з продажу товарів (послуг) та реєстратори розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, повинні подавати до органів державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв'язку інформацію про обсяг розрахункових операцій, виконаних у готівковій та/або в безготівковій формі, або про обсяг операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, яка міститься в фіскальній пам'яті зазначених реєстраторів розрахункових операцій, зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Щоденне друкування фіскального звітного чеку обумовлено необхідністю своєчасного оприбуткування готівки та є однією з обов'язкових дій їх оприбуткування відповідно до приписів Положення.

Отже, Кооператив несвоєчасно оприбуткував в касі готівку у сумі 7763,78 грн., оскільки чотири рази несвоєчасно (наступного дня) друкувались фіскальні звітні чеки.

Відповідальність за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки передбачено Указом Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12 червня 1995 року №436/95 (далі – Указ).

Пунктом 1 Указу встановлено, що за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки застосовується фінансова санкція у виді штрафу у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми. (Указ прийнятий до вступу в дію Конституції України). Приписами частини 2 статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації Верховна Рада України від 08.06.1995 №1к/95-ВР встановлено, що Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.

Отже, зазначений Указ втратить силу у разі скасування його суб'єктом прийняття або ж прийняттям відповідного закону. На даний час такий закон не прийнято.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Укази Президента України прийняті в період дії згаданого Договору прирівнюються до законів.

Пунктом 113.3 статті 113 ПК України встановлено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Оскільки Указ прирівнюється до закону, тому податковий орган правомірно застосував штрафну санкцію.

4. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо взаємовідносин з контрагентами, а саме: продовж лютого 2013 року по листопад 2014 року Кооператив придбав у Товариства посівний матеріал насіння соняшника і кукурудзи, сплативши податок на додану вартість у сумі 146520,84 грн. (Том 1 а.с.124-208). Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій Товариство займається вирощуванням зернових культур (Том 1 а.с.154). Товариство є платником податку на додану вартість (Том 1 а.с.155). Під час проведення перевірки Товариство надало позивачу довідку, в якій повідомило, що є дистриб'ютором ТОВ "Агропромислова компанія "Маїс"" (далі – Товариство 2) з реалізації гібридного насіння кукурудзи та соняшника, яке вирощене на території Черкаської області (Том 1 а.с.156). Товариство повідомило, що продаж гібридного насіння кукурудзи та соняшника, яке вирощене Товариством 2, був основним видом діяльності (Том 1 а.с.156). Товариство надало позивачу копії видаткових та податкових накладних щодо взаємовідносин з Товариством 2 (Том 1 а.с.160-169). Товар отримувався на підставі видаткових накладних та Товариство 2 виписувало Товариству податкові накладні.

Отже, вирішуючи позовні вимоги щодо податку на додану вартість, суду першої інстанції правильно визначився, що треба дати відповідь на таке запитання: чи є першим постачанням придбання Кооперативом у Товариства насіння кукурудзи та соняшника.

Матеріалами справи підтверджено, що таке придбання не є першим. Так, Товариство повідомило, що є офіційним дистриб'ютором продукції, яку вирощує Товариство 2 на території України. Водночас, Товариство надало суду первинні документи бухгалтерського і податкового обліку стосовно взаємовідносин з Товариством 2 (Том 1 а.с.160-169).

Слід взяти до уваги, що згідно податкових накладних між Товариством і Товариством 2 укладався договір поставки. Податкова накладна виписується на кожну господарську операцію. А тому, першим постачанням насіння соняшника та кукурудзи є його поставка від Товариства 2 до Товариства.

Приписами пункту 15- 2 підрозділу 2 розділу 20 ПК України (станом на час проведення перевірки) встановлено, що тимчасово до 31 грудня 2017 року включно від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 00 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників.

Кооператив придбав посівний матеріал насіння соняшника та кукурудзи, на які поширюється дія згаданої норми ПК України, не в сільськогосподарського виробника.

Товариство визнало, що займалось виключно продажем продукції Товариства 2, яке і є сільськогосподарським виробником. А тому, виконання договору купівлі-продажу, який уклали Товариство та Кооператив звільнялось від оподаткування податком на додану вартість.

Таким чином, позивач завищив податковий кредит з податку на додану вартість за 2013-2014 роки на загальну суму 146520,84 грн. у скороченій декларації. Єдиним наслідком такого порушення є коригування податкового кредиту скороченої декларації з податку на додану вартість. Таке коригування не може призвести до виникнення у сільськогосподарського товаровиробника зобов'язання перед Державним бюджетом України.

Це обумовлено приписами пункту 209.2 статті 209 ПК України (в редакції станом на час здійснення останньої операції).

Так, цією нормою права встановлено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Зробивши висновок, що господарська операція з придбання товару у Товариства звільняється від оподаткування податком на додану вартість, а Кооператив є покупцем (могло виникнути лише право на кредит в скороченій декларації), податковий орган збільшив останньому податкове зобов'язання в загальній декларації. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий висновок відповідача суперечить нормам діючого податкового законодавства і законам формальної логіки.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Колос" – залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року – залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак