Справа № 806/889/17
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м.Житомир справа № 806/889/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

за участю: секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільнені у розмірі 13581,00 грн.,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення 13581,00 грн. компенсації за затримку при звільненні з посади.

В судовому засіданні представник Позивача позов підтримав і зазначив, що відповідно до наказу Відповідача від 20.12.2016року Позивач звільнена зі служби в Національній поліції. Представник Позивача вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства Позивач мала право на одноразову грошову допомогу, зумовлену таким звільненням через хворобу. Разом з тим, вказана одноразова грошова допомога Позивачу була виплачена не в день звільнення 20.12.2016року, а лише 24.02.2017року. На думку представника Позивача, затримка виплати вказаної одноразової грошової допомоги на 65 робочих днів відповідно до вимог ст.117 КЗпП України є підставою для відшкодування середнього заробітку за весь час такої затримки, що складає 13581,00грн.

Представник Відповідача, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в судовому засіданні проти позову заперечив і пояснив, що заявка за виплату одноразової грошової допомоги Позивачу була зроблена до Національної поліції України зразу ж після звільнення Позивача, а була виплачена лише 24.02.2017року. Разом з тим, представник Відповідача вважає, що така затримка відбулася не з вини Відповідача і така одноразова грошова допомога не є складовою заробітної плати, а тому позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам, які перебували на службі в органах Національної поліції, регулюються правовими нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 pоку N 2262-XII (надалі - ОСОБА_4 N 2262-XII), що були чинні на день виникнення спору.

ОСОБА_4 визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач згідно з наказом Відповідача № 326 о/с від 20.12.2016року звільнена з 20.12.2016року зі служби в органах Національної поліції України за станом здоров'я і її (Позивача) вислуга на день звільнення складала 09 років 02 місяці і 18 днів.

Сторони не заперечують, що в розумінні вимог ст.9 Закону N 2262-XII Позивач мала право на одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Сторони не заперечують щодо розміру такої одноразової грошової допомоги і щодо того, що вона Позивачу була виплачена 24.02.2017року.

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності підстав, для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, у вигляді виплати Позивачу середнього заробітку на загальну суму 13581,00грн. за весь час затримки (65 робочих днів) виплати вказаної одноразової грошової допомоги.

Безспірно, за приписами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до вимог ст.94 Закону України "Про Національну поліцію України", п.3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N260 (надалі - Порядок N260), до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.1 розділу "IV. Грошові атестати" цього Порядку N260 у разі звільнення поліцейського зі служби в поліції фінансовий підрозділ зобов'язаний виплатити йому належні види грошового забезпечення, про що зробити відповідні записи в грошовому атестаті за формою, визначеною у додатку 2 до цих Порядку та умов.

Як зазначено в грошовому атестаті №8 Позивача вказана одноразова грошова допомога не входила до її грошового забезпечення як працівника поліції (а.с. 32).

Аналогічно, відповідно до вимог Постанови КМ України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11 листопада 2015 р. N 988 вказана одноразова грошова допомога не входить до переліку одноразових додаткових видів грошового забезпечення працівника поліції.

В розумінні вимог ст.9 Закону N 2262-XII вказана одноразова грошова допомога особами, які мають право на пенсію за цим Законом, є складовою гарантії їхнього конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, а не складовою заробітної плати Позивача.

Правовими нормами цього Закону N 2262-XII не передбачено жодних строків для виплати такої одноразової допомоги і, відповідно, не передбачено жодної відповідальності, в тому числі у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки такої виплати.

Крім того, за приписами п.14 Постанови КМ України від 17 липня 1992 р. N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" виплата такої допомоги проводиться безпосереднього не Відповідачем, а Національною поліцією за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх виплати.

В статті 102 Закону України ""Про Національну поліцію України" прямо зазначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Правові норми ст.117 КЗпП України є імперативними, так як передбачають встановлення прав і обов'язків для суб'єктів конкретних правовідносин, а тому не можуть за аналогією закону застосовуватися для правовідносин, які регулюються іншим Законом (Законом N 2262-XII).

Тобто, правовідносини між сторонами по даній справі щодо виплати одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції регулюються виключно правовими нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не КЗпП України.

Більш того, суд враховує також, що в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" прямо зазначено, що "передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо)".

Таким чином, одноразова грошова допомога Позивачу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в органах Національної поліції не є складовою грошового забезпечення поліцейських і її виплата здійснюється безпосередньо Національною поліцією України за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для цих цілей, а тому не може ототожнюватися із коштами, що належать звільненому Позивачу у вигляді його грошового забезпечення та повинні виплачуватися саме Відповідачем в день звільнення Позивача.

До несвоєчасної виплати такої одноразової грошової допомоги не можуть застосовуватися наслідки, передбачені ст.117 КЗпП України.

Така правова позиція викладена також в Ухвалі ВАС України від 23.04.2013року №К/9991/1764/11, в якій прямо зазначено, що міра відповідальності передбачена ст.ст.116,117 Кодексу законів про працю України не застосовується при затримці виплати разової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача щодо стягнення 13581,00грн. компенсації за затримку при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з Головного управління Національної поліції в Житомирській області не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Підстави, передбачені ст.94 КАС України, для відшкодування чи стягнення судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст постанови виготовлено: 18 травня 2017 р.