Справа № 813/4353/16
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року справа № 813/4353/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні в залі суду в місті Львові справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадратний метр" до Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи : приватне підприємство "Будмаркет лідер", Публічне акціонерне товариство "Червоноградський завод залізобетонних виробів" про скасування акту опису та арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Квадратний метр" ( надалі ОСОБА_1 "Квадратний метр" ) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи : Приватне підприємство "Будмаркет лідер", Публічне акціонерне товариство "Червоноградський завод залізобетонних виробів" про скасування акту опису та арешту майна від 28.07.2016 року № 49731449.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у державного виконавця були відсутні підстави для опису та арешту майна, яке не належить боржнику, оскільки ОСОБА_1 "Квадратний метр" не є стороною виконавчого провадження, а є орендарем, відповідно не може відповідати за борги іншого підприємства. На переконання позивача, зазначений акт опису та арешту майна є протиправним та підлягає скасуванню з огляду на те, що майно на яке накладено арешт не належить боржнику виконавчого провадження. Також зазначив, що відповідач під час вчинення опису майна діяв в супереч вимогам Конституції України та Закону України "Про виконавче провадження", просить задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник позивача в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений, подав клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, попередньо надав заперечення на адміністративний позов, в якому просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, оскільки дії державного виконавця відповідають нормам чинного законодавства.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, попередньо надали письмові пояснення на адміністративний позов, в яких просили позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 41 КАС України судом не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконанні у Червоноградському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження №49731449 по виконанню наказу №914/1703/15 виданого 30.07.2015 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ПП "Будмаркет лідер" заборгованості за поставлений цемент в сумі 259 998,26 грн, 115 755,31 грн інфляційні витрати, 4 931,31 грн 3% річних, 76 645,13 грн пені та 9 166,60 грн витрат по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 "Укрбудпостачання".

28 грудня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

28 грудня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про арешт коштів на рахунках ПП "Будмаркет лідер".

Як вбачається з матеріалів справи 28.07.2016 р., головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції ОСОБА_2 здійснено вихід на дільницю, за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме : м. Червоноград, вул. Львівська,36 та складено акт опису й арешту майна.

Позивач вважає акт опису та арешту майна таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем здійснено опис майна , яке не належить боржнику, з огляду на що звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Згідно ч. 1 ст. 1 вказаного закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону №606-XIV).

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами (п. 6, 20 ч. 3 ст. 11 Закону №606-XIV).

В силу приписів ч. 1 ст. 6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 6 Закону №606-XIV).

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

В контексті приписів ч. 2 ст. 57 Закону №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція №512).

Так, відповідно до п. 4.2 розділу IV встановлено, що опис та арешт майна боржника здійснюються в такій послідовності: після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт.

В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані:

а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

Якщо опис і арешт майна здійснюються за участю боржника або його представника, акт опису та арешту майна складається в двох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а другий видається боржнику під розписку на першому

Якщо описане майно передано на зберігання не боржникові чи його представнику, а іншій особі, то акт опису та арешту майна складається в трьох примірниках. Перший залишається в провадженні державного виконавця, а інші вручаються зберігачеві майна та боржнику під розписку на першому примірнику акта.

Так, позивач в позовній заяві посилаються на порушення державним виконавцем процедури проведення опису та арешту майна, зокрема проведено опис майна позивача ОСОБА_1 "Квадратний метр" замість майна ОСОБА_1 "Будмаркет лідер". Зазначає, що позивач орендує частину приміщення відповідно до договору оренди №28/04-1 від 28.04.2016 року, що знаходиться за адресою м. Червоноград, вул. Львівська,36, яке попередньо належало боржнику по виконавчому провадженню ОСОБА_1 "Будмаркет лідер". Відтак державний виконавець при виході на дільницю та проведенню виконавчих дій не перевірив інформацію про зміну місцезнаходження боржника і описав майно, яке належить на праві власності позивача.

Суд, оцінивши вказані доводи, звертає увагу на наступне.

Так, боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого складено акт опису та арешту майна є - товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 "Будмаркет лідер".

В той же час, позивач в ході розгляду справи не подав до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення саме їх прав та охоронюваних законом інтересів при вчинені відповідачем виконавчих дій.

Позивачем не долучено до матеріалів справи підтверджуючих документів, які би свідчили, що описане майно в акті опису та арешті від 28.07.2016 року перебувало на балансі ОСОБА_1 "Квадратний метр".

Водночас, суд звертає увагу, що акт опису та арешту майна не є по своїй суті рішенням відповідача, оскільки за правилами ч. 2 ст. 57 Закону №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Частиною 1 ст. 60 Закону №606-XIV передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості, позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» та частини першої статті 60 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.10.2016 №К/800/23037/16.

В контексті вищевикладеного, суд приходить до висновку, що належним способом порушеного права та охоронюваних законом інтересів позивача є саме звернення останнього з позовом до суду про визнання права власності на майно, відповідно на яке накладено арешт і зняття з нього арешту.

На думку суду, саме в рамках розгляду та вирішення справи про визнання права власності на майно, відповідно на яке накладено арешт і зняття з нього арешту має вирішуватися питання щодо наявності/чи відсутності права власності у позивача на майно, яке зазначено в акті опису та арешту майна.

Стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Аналіз змісту позовних вимог позивача дає суду підстави дійти висновку, що останніми невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки лише за наслідком їх звернення з позовом до суду про визнання права власності на майно, відповідно на яке накладено арешт і зняття з нього арешту, права та охоронювані законом інтереси ( у випадку їх порушення) можуть бути поновлені.

Таким чином, позовні вимоги про скасування акту опису й арешту майна від 28.07.2016 не підлягають задоволенню.

Таким чином, оцінивши докази за правилами ст. 86 КАС України, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

Як наслідок, відсутні підстави для встановлення судом строку на виконання судового рішення.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачам не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Гулкевич І.З.