Справа № 803/1157/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року м. Київ К/800/29401/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівБорисенко І.В.
Олендера І.Я.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державного підприємства «Волиньвугілля»

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року

у справі №803/1157/13-а (9860/13)

за позовом Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

до Державного підприємства «Волиньвугілля»

про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ :

Нововолинська об'єднана державна податкова інспекція Волинської області Державної податкової служби (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Волиньвугілля» (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 05 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року, задовольнив адміністративний позов. Стягнув з рахунків позивача в банках, обслуговуючих платника податків, на користь держави податковий борг у сумі 20 764 192,91 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач заснований на загальнодержавній власності шляхом реорганізації ВО «Волиньвугілля» та злиття платників податків: ДП «Шахта №1», ДП «Шахта №5», ДП «Шахта №9», ДП «Шахта Бужанська», ВСП «Волиньвуглезбутпостач», зареєстрований рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради 21 березня 2003 року та діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 21 березня 2003 року №514371.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення податкового органу до суду з даним позовом за відповідачем рахувався податковий борг з податку на додану вартість за період з 01 червня 2012 року по 31 грудня 2012 року, який виник за рахунок нарахованих та несплачених сум податкових зобов'язань у сумі 18 854 367,89 грн.: у червні 2012 року - згідно декларації від 20 червня 2012 року № у сумі 755 867,00 грн., уточнюючого розрахунку від 22 червня 2012 року № у сумі 9.00 грн., рішення про розстрочення від 30 березня 2012 року №6 в сумі 333 333,22 грн., податкового повідомлення-рішення № від 20.06.2012 року в сумі 512222,00 грн. та пені у сумі 180 862,89 грн., в липні 2012 року - згідно податкового повідомлення-рішення від 12 червня 2012 року № у сумі 168,33 грн., уточнюючого розрахунку від 19 липня 2012 року № у сумі 73,00 грн., уточнюючого розрахунку від 20 липня 2012 року № у сумі 155 799,00 грн., рішення про розстрочення від 27 червня 2012 року №66 у сумі 109 271,59 грн., декларації від 20 липня 2012 року № у сумі 322 473,00 грн., рішення про розстрочення №6 від 30.03.2012 року у сумі 333 333,22 грн. та пені у сумі 199 605,01 грн., у серпні 2012 року - згідно рішення про розстрочення від 31 липня 2012 року №10 у сумі 274 879,29 грн., декларації від 20 вересня 2012 року № у сумі 548 370,00 грн. та пені у сумі 227 411,61 грн., у вересні 2012 року - згідно уточнюючого розрахунку від 14 вересня 2012 року № у сумі 3 069,00 грн., уточнюючого розрахунку від 14 вересня 2012 року № у сумі 2 500,00 грн., уточнюючого розрахунку від 14 вересня 2012 року № у сумі 4 830,00 грн., рішення про розстрочення від 27 червня 2012 року №66 у сумі 109 271,59 грн., рішення про розстрочення від 31 вересня 2012 року №103 у сумі 75 000,00 грн., рішення про розстрочення від 30 березня 2012 року №100 у сумі 333 333,20 грн., рішення про розстрочення від 31 липня 2012 року №10 у сумі 274 879,91 грн., уточнюючого розрахунку від 28 вересня 2012 року № у сумі 19,00 грн., декларації від 20 вересня 2012 року № у сумі 870 872,00 грн. та пені у сумі 432 741,19 грн., у жовтні 2012 року - згідно уточнюючого розрахунку від 26 жовтня 2012 року № у сумі 18,00 грн., рішення про розстрочення від 31 серпня 2012 року №105 у сумі 38 439,93 грн., декларації від 19 жовтня 2012 року № у сумі 22 720,00 грн. та пені у сумі 138 368,20 грн., у листопаді 2012 року - згідно уточнюючого розрахунку від 29 листопада 2012 року № у сумі 16 583,00 грн., декларації від 20 листопада 2012 року № у сумі 369 420,00 грн. та пені у сумі 73 625,95 грн., у грудні 2012 року - рішення про розстрочення від 30 серпня 2012 року №103 у сумі 225 000,00 грн., рішення про розстрочення від 30 листопада 2012 року №157 у сумі 275 000,00 грн., рішення про розстрочення від 31 липня 2012 року №10 у сумі 815 943,98 грн., рішення про розстрочення від 31 серпня 2012 року №106 у сумі 181 694,79 грн., податкового повідомлення-рішення від 02 грудня 2010 року № у сумі 2 229 246,59 грн., рішення про розстрочення від 28 вересня 2012 року №117 у сумі 2 926 173,15 грн., рішення про розстрочення від 28 вересня 2012 року №118 у сумі 300 000,00 грн., рішення про розстрочення від 31 серпня 2012 року №105 у сумі 115 319,79 грн., рішення про розстрочення від 30 березня 2012 року №6 у сумі 1 333 333,78 грн., рішення про розстрочення від 28 вересня 2012 року №119 у сумі 590 134,34 грн., рішення про розстрочення від 27 червня 2012 року №66 у сумі 437 086,34 грн., декларації від 20 грудня 2012 року № у сумі 1 006 945,00 грн. та пені у сумі 1 501 122,73 грн.

Крім того, у зв'язку з відчуженням відповідачем майна, що перебувало у податковій заставі, контролюючим органом, згідно податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2012 року №/36, застосовано штраф у розмірі 1 865 258,07 грн.

Загальна сума податкового боргу відповідача за період з 01 червня 2012 року по 31 грудня 2012 року становить 20 764 192,91 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем узгоджених податкових зобов'язань та з огляду на те, що проведені податковим органом заходи не призвели до погашення наявної у платника суми боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом про його стягнення в судовому порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи адміністративний позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наявності у відповідача суми податкового боргу, що не сплачена ним у встановлені законодавством строки, та підлягає стягненню у судовому порядку.

Так, пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачає, що у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше, ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини (підпункти 95.2, 95.3 статті 95 Податкового).

Згідно з підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач не надав доказів сплати податкового боргу, вжиті податковим органом заходи не призвели до його погашення, колегія суддів вважає правильними висновки судів щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що порядок розгляду стягнення податкового боргу з рахунків передбачає звернення податкового органу з поданням в порядку статті 1833 КАС України, а лише в разі відмови в прийнятті подання заявник має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку, підлягають відхиленню, адже наведені положення Податкового кодексу України не встановлюють імперативної умови звернення в порядку статті 1833 КАС України, як обов'язкової передумови для подання позову про стягнення податкового боргу для розгляду в загальному порядку позовного провадження.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення спірної суми податкового боргу.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства «Волиньвугілля» залишити без задоволення.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року у справі №803/1157/13-а (9860/13) залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Борисенко І.В.
Олендер І.Я.