Справа № 813/2300/16
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3501/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року в адміністративній справі № 813/2300/16 за позовом ГУ ДФС у Львівській області до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ГУ ДФС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в сумі 12 403,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказані кошти є зайво виплаченою ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_2 заробітною платою.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржило ГУ ДФС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просило скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, на підставі постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 11.02.2016 року № 77 «Про внесення змін до постанови КМУ від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та наказу ДФС України № 209 від 12.03.2016 року «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2015 року № 989» ГУ ДФС у Львівській області було видано накази № 283 від 25.03.2016 року «Про введення в дію переліків змін № 7, № 1 до штатних розписів ГУ ДФС у Львівській області» та № 288 від 28.03.2016 року «Про встановлення посадових окладів працівникам ГУ ДФС У Львівській області», згідно чого було здійснено перерахунок посадових окладів працівників, які були звільнені з подальшим виходом на пенсію у грудні 2015 року, в тому числі й позивачу.

За результатами проведеного перерахунку було встановлено, що ОСОБА_2 було зайво виплачено у виді заробітної плати кошти у сумі 12 403,27 грн.

У зв'язку з цим позивач надіслав ОСОБА_2 листа і запропонував повернути вказані кошти в касу ГУ ДФС у Львівській області.

Оскільки ОСОБА_2 вказані кошти в добровільному порядку до ГУ ДФС у Львівській області не повернув, останнє звернулося до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є безпідставними та неправомірними, оскільки на час проведення перерахунку посадових окладів та заробітної плати позивач не перебував в трудових відносинах з відповідачем. Крім того, наказ ГУ ДФС у Львівській області від 28 березня 2016 року № 288, внаслідок чого у ОСОБА_2 виникла дебіторська заборгованість із заробітної плати, був скасований судом.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції частково помилковими з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян і юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична або юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1 - 4 частини четвертої цієї статті свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала б право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

У випадку, що розглядається, позов заявлено про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянина ОСОБА_2, і, на думку позивача, були набуті ним безпідставно, що свідчить про приватноправовий, а не публічний характер правовідносин, які виникли між сторонами.

Вказане відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, висловлених у постановах від 22 вересня 2015 року та 30 березня 2016 року.

За приписами статті 15 ЦПК України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, справа повинна бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 4 частини першої статті 199 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що ця справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, є помилковими, а тому оскаржуване судове рішення, відповідно до пункту 4 частини першої статті 199 та частини першої статті 203 КАС України, необхідно скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 199 ч.1 п.4, 203 ч.1, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року в адміністративній справі № 813/2300/16 скасувати.

Провадження у справі позовом Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_2 про стягнення коштів закрити.

Роз'яснити Головному управління ДФС у Львівській області, що за вирішенням даного спору воно має право звернутися до загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
О. М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 15 травня 2017 року.