Справа № 819/514/17
Суддя: Дерех Н.В.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/514/17

10 травня 2017 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

при секретарі судового засідання Заблоцька І.І.

за участю:

Представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача Оленяк В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі, Позивач, ОСОБА_3.) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (надалі, Відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 06.03.2017 року 3-1019/0-281/6-17 "Щодо розгляду клопотання про прийняття наказу" та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території с.Шипівці, Заліщицького району, Тернопільської області.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити їх у повному обсязі. Пояснив, що відсутні правові підстави, які унеможливлюють отримання позивачем дозволу на розроблення проектної документації на вказану земельну ділянку. Спірна земельна ділянка не перебуває ні у власності, ні в користуванні інших осіб, а тому будь-яких перешкод для прийняття позитивного рішення суду немає.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Пояснив, що за результатами розгляду поданих документів, в тому числі графічних матеріалів, Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області виявлено, що земельний масив, у якому Позивач виявила бажання отримати земельну ділянку, розподілений та активно обробляється, тобто перебуває у користуванні третіх осіб, а тому листом від 06.03.2017 року №3-1020/0-283/6-17 проінформовано про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою до моменту уточнення інформації стосовно перебування земельної ділянки у користуванні третіх осіб. До того ж, Позивач, від моменту отримання вказаного листа Головного управління Держгокадастру у Тернопільськй області до дати подання адміністративного позову змінив своє бажання щодо місця розташування земельної ділянки земельної ділянки, а відтак відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відповідачем розглядались картографічні матеріали, на яких відображена земельна ділянка в іншому місці знаходження.

Суд, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, державної власності, що розташована на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району, Тернопільської області, за межами населеного пункту.

До заяви Позивач додала копію паспорта громадянина України, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, викопіювання із публічної кадастрової карти, довідку сільської ради про не використання земельної ділянки за відповідним цільовим призначенням, довідку сільської ради про не заперечення надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

06.03.2017 року Відповідачем було прийнято рішення № 3-1019/0-281/6-17 "Щодо розгляду клопотання про прийняття наказу", яким Позивачу повідомлено, що подані графічні матеріали свідчать, що масив у якому знаходиться земельна ділянка, на яку претендує позивач, розподілений та активно обробляється, тобто знаходиться у користуванні третіх осіб. Відтак, Відповідач відмовляє у наданні дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, до моменту уточнення інформації стосовно перебування згаданої ділянки у користуванні третіх осіб.

Листом Відділу у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 29-19-0/25-93/105-17 від 24.03.2017 року повідомлено про те, що у масиві на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району за межами населеного пункту, з якого пропонується надання земельних ділянок, не погоджувалися проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оренду, тимчасове чи постійне користування, сервітуту, суперфіцію тощо.

Судом встановлено, що Довідкою, виданою виконкомом Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області № 183 від 20.032017 року, повідомлено Позивача про те, що масив, у якому знаходиться земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_3, 1974 р.н., не перебуває у користуванні третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)(надалі, ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Ч. 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, п. "а" ч.3 ст.22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 ЗК України.

Відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому, суд враховує Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року. Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Приписами ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з п. 6 ч. 1ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно п.4 ст.122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (далі - Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Підпунктом 31 пункту четвертого Положення № 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

У відповідності до Положення № 15 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач має прийняти одне з таких рішень: або наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, або рішення про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови, які передбачені частиною сьомою статті 118 ЗК України.

Як вбачається з матеріалів справи, заявлений позивачем розмір земельної ділянки - 2,000 га, відповідає нормі, передбаченій ЗК України; подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у ст.118 ЗК України.

Як підстава для прийняття рішення щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як вбачається з його змісту, слугувала необхідність уточнення інформації стосовно перебування згаданої ділянки у користуванні третіх осіб, що суперечить вимогам ст.118 Земельного кодексу України, якою передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні такого дозволу, а тому посилання відповідача на те, що земельний масив, на якому позивач бажає отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розподілений та активно обробляється, тобто перебуває у власності третіх осіб, є безпідставними і не містить належного фактичного і юридичного обґрунтування для відмови у наданні дозволу позивачу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки.

Відповідно до ст.ст.11,71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Приймаючи рішення по суті, суд враховує Рішення Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 р. у справі Рисовський проти України, у якому Європейський Суд зауважив, що державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" п.58, а також рішення у справі " Ґаші проти Хорватії" заява № 32457/05, п. 40, від 13.12. 2007 р., та у справі " Трґо проти Хорватії" заява № 35298/04, п.67, від 11.0-6. 2009 р.).

Суд звертає увагу, що органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що пов'язані з обмеженням реалізації певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).

Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано. У спірному випадку у відповідача були відсутні правові підстави для відмови від надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За наведених обставин, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному дослідженні у судовому процес всіх обставин справи і їх сукупності, з огляду на те, що Відповідачем допущено порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача та не доведено правомірності рішення про відмову від надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 06.03.2017 року 3-1019/0-281/6-17 "Щодо розгляду клопотання про прийняття наказу" та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території с.Шипівці, Заліщицького району, Тернопільської області.

3.Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (, місцезнаходження: 46021, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Грушевського, будинок 8) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. згідно квитанції № від 29.03.2017 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний 12 травня 2017 року.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.