Справа № 804/2724/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2016 р. Справа № 804/2724/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна група «АТК Україна» до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій та скасування рішення про коригування митної вартості, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна група «АТК Україна» (далі-позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби (далі-відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 22.12.2015 року №500060804/2015/000039/2;
- стягнути з Одеської митниці Державної фіскальної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна група «АТК Україна» судовий збір в розмірі 2756,00 грн.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини викладені у позові, просив суд позов задовольнити, не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти задоволення заявлених позовних вимог, вказуючи на те, що оскаржувані рішення прийнято ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України. Відповідач наголосив на тому, що має право впевнитися у правильності визначенні декларантом митної вартості товарів та у звязку з цим має право витребувати додаткові документи, які визначено у статті 53 Митного кодексу України. Митним органом під час митного оформлення товару встановлено, що товар імпортовано за контрактом від 21 травня 2015 року №SICHAT/15 з «Shandong Sinchem Silica Gel Co. Ltd.» на поставку хімічної сировини, при цьому в поданих документах містились розбіжності, а також були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари. Оскільки надані позивачем митному органу додаткові документи не усунули сумніви митного органу, то останній визначив митну вартість товару за резервним методом. Просив суд розглянути справу за відсутності представника відповідача та відмовити у задоволенні позову повністю.
Враховуючи повідомлення належним чином позивача та відповідача про дату, час і місце судового розгляду, та відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні за правилами ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Позивач звернувся до митного органу з метою здійснення митного оформлення в режимі «Імпорт» товару «білий силікогель (діоксин кремнію), 3-5 мм.» виробництва Китай, що надійшов на адресу позивача на виконання умов контракту від 21 травня 2015 року №SICHAT/15, укладеного позивачем з «Shandong Sinchem Silica Gel Co. Ltd.» (далі контракт) та замовленого до митного оформлення шляхом подання митної декларації № 500060804/2015/002119 (а.с.15).
Митна вартість товару заявлена за ціною контракту (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України на рівні 630,00 доларів США за метричну тону.
Судом встановлено, що у відповідності до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України, відповідачем запропоновано позивачу надати додаткові документи, а саме:
виписки із бухгалтерської документації;
договір (угоду, контракт), із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається - договір на перевезення товару;
Також згідно графи 33 оскаржуваного рішення встановлено, що відповідно до п.2 ст.58 у випадку якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально, відповідно до п.3 ст.58 МК України, застосовують другорядні методи, зазначені у пункті 2 ч.1 ст.57 МКУ.
Також декларанту розяснено, що згідно п.3 ст.52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої особи з рішенням митного органу ДФС про коригування митної вартості та право на оскарження рішення про коригування митної вартості.
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або не пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст. 53 МК україни).
В силу частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).
Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
У відповідності до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Нормами статті 54 Митного кодексу України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з твердженням відповідача, що подані позивачем документи не підтверджують в повному обсязі числові значення складових митної вартості товарів.
При цьому відповідно до стандартного правила 3.11 розділу 3 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 18.05.1973р., дата приєднання України15.02.2011р. Письмова форма декларації на товари повинна відповідати типовій формі ООН.
У відповідності до розділу У Додатку до рекомендації № 1 Здійснення контролю є необхідним у цілях, які можуть бути згруповані наступним чином, зокрема, стягнення мит та податків, забезпечення надходжень (експортна декларація товарів, єдині адміністративні документи, вантажна декларація та інші).
Ст.137 Кодексу Торговельного мореплавства України від 23.05.1995 р. передбачено, що після приймання вантажу до перевезення перевізник вантажу, капітан або агент перевізника зобовязані видати відправнику коносамент, який є доказом приймання перевізником вантажу, зазначеного в коносаменті.
П.5 ч.10 ст.58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включались до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Таким чином, оскільки вимоги вищезазначених міжнародних документів передбачають зазначення у митній декларації відомостей про документи, які подані до митного оформлення, а в тому числі і про коносамент, який необхідний для перевірки витрат на транспортування, то наявність у поданій до митного оформлення копії митної декларації країни посилання на коносамент який виданий пізніше, ніж митна декларація країни відправлення, виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов ч.1 ст.54 Митного кодексу України.
2.) в інвойсі від 24.09.2015 року №XHCI150924 та рахунку-проформі від 24.09.2015 року №XHPI150924 відсутня інформація щодо зовнішньоекономічного договору.
У відповідності до розділу У Додатку до рекомендації № 1 «Формуляр-зразок ООН для зовнішньоторговельних документів. Керівні принципи для застосування» комерційний рахунок фактура є важливим документом не тільки з точки зору його конкретної функції, але також і для його ролі у межах інших процедур, наприклад процедур визначення митної вартості.
Таким чином надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів а відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 ст.54 Митного кодексу України від 13.03.2012р., та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.
Суд звертає увагу, що дані про митну вартість і її складові повинні піддаватися обчисленню, тобто митниця повинна мати можливість їх перевірити (наприклад, чи включені в ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати (за наявності) на страхування, перевантаження, складування, зберігання товару за межами митної території України, пов'язані з транспортуванням цього товару).
Також згідно графи 33 оскаржуваного рішення встановлено, що відповідно до п.2 ст.58 у випадку якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально, відповідно до п.3 ст.58 МК України, застосовують другорядні методи, зазначені у пункті 2 ч.1 ст.57 МКУ.
З метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості з урахуванням інформації, яка наявна в органі доходів і зборів між декларантом та Одеською митницею ДФС була проведена консультація.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, про коригування митної вартості товару при визначенні митної вартості товару, що імпортується позивачем, так як у митного органу відсутня інформація щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, враховуючи положення ст. 59, 60, 61 Митного кодексу України. Методи на основі віднімання та додавання вартості (ст. 62, 63 МКУ) неможливо застосувати у зв'язку із відсутністю об'єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню.
Відповідно до п.1 ст.64 МКУ у разі якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.58-63 МКУ, митна вартість товарів буде визначена з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної годи з тарифів і торгівлі, а саме резервним методом.
У зв'язку з тим, що заявлений декларантом рівень митної вартості менший рівня на товари, митне оформлення яких здійснено та інформація про які була наявна в митниці, та декларантом не було надано вичерпний пакет документів для підтвердження заявленої митної вартості, митним органом було прийняте рішення про коригування заявленої митної вартості товару від 22.12.2015 року №500060804/2015/000039/2, на підставі наявних відомостей із застосуванням резервного методу.
Таким чином, у зв'язку з відсутністю обґрунтованих та законних підстав для застосування попередніх методів визначення митної вартості товарів відповідачем правомірно було скориговано заявлену декларантом митну вартість товарів із застосуванням резервного методу, що виключає підстави для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 22.12.2015 року №500060804/2015/000039/2
Крім того, саме митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони можуть витребувати додаткові документи для перевірки правильності вказаної митної вартості товару у разі наявності підстав для сумніву, що вона визначена вірно.
Отже, митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання повинен надати лише належні документи, оскільки надання неналежних документів не може вважатись виконанням вимог митного органу щодо підтвердження митної вартості товару.
За таких умов суд вважає, що у митного органу були всі підстави ставити під сумнів заявлену митну вартість товару, а тому приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів Одеська митниця ДФС діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не надані документи, які у розумінні вимог Митного кодексу України є необхідними та належними, а у митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої митної вартості товару, митний орган, відповідно до митного законодавства, провівши процедуру консультацій з декларантом, правомірно відмовив в митному оформленні товару і скоригував митну вартість товару застосувавши другорядний метод визначення митної вартості резервний метод.
Приймаючи до уваги викладене суд вважає що відповідачем правомірність оскаржуваних дій та рішення доведена, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна група «АТК Україна» до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій та скасування рішення про коригування митної вартості, - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1