Справа № 527/261/17
Суддя: Левицька Т. В.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 527/261/17
провадження № 2-а/527/92/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Левицької Т.В.,

при секретарі Папенко Л.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Глобине адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Глобинської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

31 січня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Глобинської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії, в якому просив: - визнати незаконним рішення виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області від 16.08.2017 року № 190 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_3 про взяття його сімї на квартирний облік» та скасувати його; - зобовязати виконавчий комітет Глобинської міської ради Полтавської області повторно розглянути його заяву про взяття сімї на квартирний облік. Позов мотивований тим, що позивач зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. В серпні 2016 року він звернувся до виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області з заявою про взяття його сім»ї на квартирний обляк як сім»ї учасника бойових дій в зоні АТО. 16.08.2016 року рішенням виконкому Глобинської міської ради № 190 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_3 про взяття його сім»ї на квартирний облік» позивачу відмовлено у взятті на квартирний облік при виконкомі Глобинської міської ради, у звязку з тим, що він та члени його сім»ї постійно не проживають у м. Глобине, а фактично постійно проживають у м. Кременчуці Вважає вказане рішення незаконним, прийнятим всупереч положень ст. 19 Конституції України.

До судового засідання позивач ОСОБА_3 направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на підстави та обставини, зазначені у ньому та просив його задовольнити.

Представник відповідача - виконавчого комітету Глобинської міської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, посилаючись на обставини, зазначені в письмових запереченнях на позов.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку, що провадження у справі підлягає до закриття, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В свою чергу, під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження у рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.

Згідно із ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Житлові спори - це особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

Вимогами ч.1 ст.36 Житлового кодексу України передбачено, що облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської , районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Статтею 43 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

За змістом статті 15 Цивільного процесуального кодексу України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3 та 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У відповідності до правової позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, в абз. 2 п.21 постанови «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 року, зазначено, що з ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, суд звертає увагу на те, що заявлені позивачем вимоги про взяття його на квартирний облік підлягають до розгляду в порядку цивільного судочинства, що підтверджується п. 24 вищезазначеної постанови Пленуму ВСС України № від 01.03.2013 року, згідно з якою, у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року N 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо.

Таким чином, спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Згідно фактичних обставин, встановлених судом, позивач просив визнати незаконним рішення виконкому Глобинської міської ради від 16.08.2016 року № 190, яким йому відмовлено у взятті на квартирний облік та зобов'язати повторно розглянути питання взяття на квартирний облік.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що спір порушений позивачем є за своєю сутністю цивільно-правовим, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку ОСОБА_3 звертається до суду за захистом порушеного цивільного права. Отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб»єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року (справа № 6-14цс16), від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2139цс15).

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція вже висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 23.02 2016 року по справі № 21-6551а15.

Положеннями ст.157 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

З урахуванням зазначених обставин та норм процесуального права, суд прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України (справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 157, 159 КАСУ України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Глобинської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії - закрити.

Роз'яснити сторонам, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Глобинський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.В. Левицька