Справа № 812/1543/15
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1543/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Смішливої Т.В.,

суддів - Шембелян В.С., Чиркіна С.М.,

при секретарі судового засідання - Бутенко К.В.

за участі позивача - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів - Горбенка Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Луганській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, Лисичанського міського відділу ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2016 до Луганського окружного адміністративного суду після скасування Вищим адміністративним судом України судових рішень на новий розгляд надійшла справа № 812/1543/15 за позовом ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі - Відповідач-1, МВС України), Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - Відповідач-2, ГУНП в Луганській області), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі - Відповідач-3, ГУ МВС України у Луганській області), Лисичанського міського відділу ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі - Відповідач-4, Лисичанський МВ ГУМВС у Луганській області) про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ з 2010 року, дотримувався службової дисципліни, не мав дисциплінарних стягнень, добре характеризувався колегами по службі. В червні 2014 року його звільнено з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ УМВС України у Луганській області. Звільнення відбулося під час контролювання міста Лисичанська так званими утвореннями ЛНР, а після відновлення українською контролю над містом позивач звернувся до відповідача-4 за наданням інформації про підстави звільнення, проте йому відмовили в наданні письмових наказів та усно пояснили, що його знов поновлено на роботі та повторно звільнено.

За твердженням позивача, декілька разів керівництво Лисичанського МВ ГУМВС у Луганській області обіцяло поновити його на посаді добровільно та видати накази про звільнення, але цього не було зроблено. Позивач зазначив, що в порушення п. 6.3.2 Інструкції не проведено відносно нього службове розслідування, не відібрано пояснень з приводу вчинення ним дисциплінарного проступку. З висновком службового розслідування, якщо таке проводилося, його не ознайомлено, тому, на думку позивача, посадові особи третього відповідача не діяли в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, в порушення частини другої статті 19 Конституції України.

У подальшому позивач уточнював позовні вимоги 01.12.2015 (т.1 а.с. 81-82), 17.12.2015 (т.1 а.с. 102-103), 24.02.2016 (т.2 а.с. 2) та 07.11.2016 (т. 2 а.с. 217-219) остаточно просив суд:

- визнати протиправними та скасувати накази Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.2014 № 1642 о/с та від 21.08.2014 № 926 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі п.64 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- визнати протиправними та скасувати накази ГУМВС України у Луганській області від 11.07.2014 № 1263, від 15.07.2014 № 198 о/с та від 24.09.2014 № 295 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі п.64 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 на службі в органах міліції на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВГУМВСУ у Луганській області з 24.09.2014;

- зобов'язати ліквідаційну комісію ГУМВС України у Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (середній заробіток) за час вимушеного прогулу з 11.07.2014 по 06.11.2016 в розмірі 89556,00 грн.;

- зобов'язати ліквідаційну комісію ГУ МВС України у Луганській області видати наказ про звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 у відповідності до вимог пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом до органів Національної поліції України;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у Луганській області прийняти рішення щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до органів поліції як працівника міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, у відповідності до вимог пунктів 9,12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідачів у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, надав заперечення проти позовних вимог від 19.11.2015 (т. 1 а.с. 25-28), від 12.02.2016 (т. 1 а.с. 169-171), від 15.07.2016 (т. 2 а.с. 228-231), в яких зазначив, що на підставі рапорту позивача від 01.05.2014 наказом Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області від 16.05.2014 № 73 о/с ОСОБА_1 надано відпустки з 07.05.2014 по 06.06.2014. У рапорті позивач зазначив, що відпустку буде проводити за адресою: АДРЕСА_3. 10.06.2014 на ім'я т.в.о. начальника Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області надійшов рапорт від т.в.о. начальника сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області ОСОБА_4 про те, що 10.06.2014 на службу не вийшов лейтенант міліції ОСОБА_1 З метою з'ясування причин не виходу на службу 10.06.2014 т.в.о. начальника сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області ОСОБА_4 проведено перевірку за місцем мешкання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4, в ході якої двері ніхто не відчинив, а сусіди пояснили, що родина ОСОБА_1 виїхала у невідомому напрямку, з ОСОБА_1 проведено бесіду по мобільному телефону, під час якої позивач пояснив, що на службу виходити не буде у зв'язку із переїздом до Російської Федерації, де він знайшов роботу. 16.06.2014 наказом Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області № 352 призначено службове розслідування за фактом невиходу на службу позивача, під час проведення якого позивачу за його місцем мешкання направлялись листи з викликом до Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області для надання пояснень, однак позивач до міського відділу не прибув. Згідно з листом Управління охорони здоров'я Лисичанської міської ради (№ 1309 від 19.06.2014) ОСОБА_1 з 10.06.2014 на стаціонарне лікування до ЦМЛ ім.Титова не поступав, за медичною допомогою за місцем мешкання не звертався. Відповідно до інформації з відомчої підсистеми "Аркан-МВС" встановлено, що позивач 25.05.2014 перетнув кордон та вибув до Російської Федерації через пункт пропуску Ізварине. Таким чином, встановлено факт безпідставної відсутності позивача на службі, про що затверджено відповідний висновок від 27.06.2014 та 21.07.2014 видано наказ ГУМВСУ в Луганській області № 1263 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 15.07.2014 другим відповідачем видано наказ № 198 о/с про звільнення позивача з ОВС за п.64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ОВС. У серпні 2014 року робочими групами МВС України проведено службові розслідування відносно співробітників ГУМВС у Луганській області, за результатами яких прийнято рішення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності деяких співробітників ГУМВСУ, у тому числі ОСОБА_1 МВС України видано накази від 21.08.2014 № 926 та № 1642 о/с, у зв'язку з чим наказом ГУМВС від 24.09.2014 № 295 о/с скасовано пункт наказу ГУМВСУ № 198 о/с від 15.07.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС, він вважається звільненим з 24.09.2014 на підставі наказів МВС України. Відповідно до довідки Лисичанського МВ від 10.02.2016 № 45/26053 Лисичанський МВГУМВС України в Луганській області в період окупації м.Лисичанська виконував основні завдання та функції, покладені на міліцію. Вказане також підтверджується наказами за підписом начальника ГУМВСУ в Луганській області від 21.05.2014 № 578 та від 11.07.2014 № 604 про покладення виконання обов'язків начальника Лисичанський МВГУМВСУ. У подальшому встановлено, що ОСОБА_1 повернувся на територію України лише 20.06.2015 через пункт пропуску Просяне, тобто перебував за кордоном понад рік. Крім того, відповідно до постанови КМУ від 16.09.2015 № 730 про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС, утворюється юридична особа публічного права Головне управління Національної поліції в Луганській області, в свою чергу юридична особа публічного права ГУМВСУ - ліквідується. 07.11.2015 проведено Державну реєстрацію Головного управління Національної поліції в Луганській області. ГУНП в Луганській області не є правонаступником ГУМВС у Луганській області. На підставі викладеного, представник відповідачів просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.10.2010 по 24.09.2014 проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 (т.1 а.с. 60).

ОСОБА_1 01.05.2014 звернувся до т.в.о. начальника Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області з рапортом про надання чергової відпустки за 2014 рік у кількості 30 діб з 07.05.2014, в якому зазначено, що позивач відпустку буде проводити за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 173).

На підставі зазначеного рапорту позивача видано наказ Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області від 16.05.2014 № 73 о/с про надання позивачу відпустки з 07.05.2014 по 06.06.2014, що підтверджується довідкою ліквідаційної комісії Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області від 04.02.2016 № 45/26051 (т.1 а.с. 135).

10.06.2014 до т.в.о. начальника Лисичанського МВ ГУМВСУ у Луганській області підполковника міліції ОСОБА_5 звернувся т.в.о. начальника СДІМ Лисичанського ГУМВС старший лейтенант міліції ОСОБА_4 з рапортом, в якому зазначив, що 10.06.2014 не вийшов на службу дільничний інспектор міліції ОСОБА_1, з метою з'ясування причин невиходу на службу проведено бесіду по мобільному телефону з ОСОБА_1, який пояснив, що не буде продовжувати проходження служби у зв'язку з переїздом до Російської Федерації, де він знайшов іншу роботу (т.1 а.с. 31).

На підставі наказу Лисичанського МВ ГУ МВС України у Луганській області від 16.06.2014 № 352 призначено проведення службового розслідування за фактом невиходу на службу з 10.06.2014 лейтенанта міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ, термін проведення розслідування до 10.07.2014 (т.1 а.с. 29).

Згідно з наказом Лисичанського МВ ГУМВСУ у Луганській області № 353 від 16.06.2014 припинено виплату грошового забезпечення лейтенанту міліції ОСОБА_1 з 10.06.2014 у зв'язку з невиходом на службу (т.1 а.с. 30).

Під час проведення службового розслідування за фактом невиходу на службу лейтенанта міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області встановлено факт відсутності останнього на службі у період з 10.06.2014 до 16.06.2014, що підтверджено відповідними актами (т. 1 а.с. 41-52)

Згідно відповіді на запити т.в.о. начальника Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області ОСОБА_1 з 10.06.2014 до закладів охорони здоров'я, підпорядкованих Лисичанській міській раді, не звертався та на лікуванні не перебував (т. 1 а.с. 33-34)

Аналогічного змісту відповідь надана також сектором медичного забезпечення ГУ МВС України в Луганській області (т. 1 а.с. 35-36)

У висновку службового розслідування за фактом невиходу на службу лейтенанта міліції ОСОБА_1, затвердженого 27.06.2014 т.в.о. начальника Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області підполковником міліції ОСОБА_5, встановлено порушення позивачем службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виразилося у тривалому невиході на службу без поважних причин, ігнорування вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків, та прийнято рішення клопотати перед керівництвом ГУМВС України у Луганській області про звільнення дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення (т.1 а.с. 54-55).

27.06.2014 відбулось засідання атестаційної комісії Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області, про що складено протокол № 17 від 27.06.2014, на якому розглянуто питання атестації ОСОБА_1 перед звільненням за порушення дисципліни (т. 1 а.с. 40)

На підставі вищевказаних документів 11.07.2014 ГУМВС України у Луганській області видано наказ № 1263 «Про покарання окремих працівників Лисичанського МВ ГУМВСУ», про звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виразилось у тривалому невиході на службу без поважних причин, ігнорування вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області (т.1 а.с. 56-57).

15.07.2014 ГУМВС України у Луганській області видано наказ № 198 о/с «По особовому складу», яким звільнено з органів внутрішніх справ України лейтенанта міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_2), дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) з 15.07.2014, підстава - наказ ГУМВСУ від 11.07.2014 № 1263.

Щодо строків звернення до суду з позовом про оскарження вищевказаних наказів суд виходить з того, що стаття 47 Кодексу законів про працю України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Згідно пункту 4.1 абзаців 4,5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9 у кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску строків звернення до суду, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Судом установлено, що позивач отримав дублікат трудової книжки та витяг з наказу про звільнення в Лисичанському МВУМВС України у Луганській області 22.03.2016, що підтверджується розпискою (т. 3 а.с. 8), а позовна заява подана ОСОБА_1 до суду у жовтні 2015 року, тобто витяг з наказу та дублікат трудової книжки отримані позивачем вже під час розгляду судом адміністративної справи.

Відповідно, строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено.

Вирішуючи питання щодо правомірності вищевказаних наказів суд виходить з такого.

При розгляді справи по суті позовних вимог суд застосовує норми законодавства, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, та виходить з такого.

Частиною 1 статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію" (далі - Закон № 565-XII) встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Відповідно до пункту 10 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 8 статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63-65 Положення.

Відповідно до підпункту "є" пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 4 Статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.

Таким чином, наказ - це правовий акт, виданий з метою вирішення основних і оперативних завдань органів виконавчої влади його керівником, що діє на основі єдиноначальності, містить вимогу необхідності вчинення будь-якої дії або утримання від неї конкретним виконавцем (конкретними виконавцями).

Накази повинні відповідати таким умовам: 1) виходити від начальника як провідника державної волі, а отже, відповідати чинному законодавству; 2) носити характер однозначного, обов'язкового до виконання веління і видаватись з дотриманням встановленої законом форми. Виконавець може висловити свої зауваження до виконання, але при залишенні наказу в силі він повинен його виконувати під загрозою юридичних санкцій.

Встановлено спеціальні вимоги, що висуваються до наказів в системі органів внутрішніх справ України, в тому числі вимога конкретності, яка полягає в чіткому, ясному формулюванні цілей та завдань, шляхів і засобів їх досягнення. Наказ повинен бути сформульований однозначно, щоб було зрозуміло хто є виконавцем наказу, хто є його організатором, в які строки необхідно його виконати. Отже, чим конкретнішим є наказ, тим більші гарантії його успішного, чіткого та повного виконання. Крім того, встановлена вимога адресності, яка полягає в тому, що кожен наказ повинен бути призначеним чітко до одного чи кількох виконавців.

Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, дотримуватися норм професійної та службової етики, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

У відповідності до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Як зазначалося вище, за приписами частини 1 статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 року №541/23073, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція).

Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Інструкції службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: невиконання або неналежного виконання особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

Міністр внутрішніх справ України має право призначати службові розслідування за всіма підставами та відносно всіх осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (пункти 3.1 Інструкції).

Згідно пунктів 5.2-5.4 Інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Одним основних доводів позивача є порушення відповідачами порядку проведення службового розслідування яке полягає в неотриманні від позивача пояснень щодо вчиненого ним проступку під час проведення розслідування.

Однак, вказаний довід суд вважає безпідставним з огляду на те, що згідно рапорту т.в.о. начальника сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВСУ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 від 10.06.2014 ним, з метою з'ясування причин невиходу на службу ОСОБА_1, проведено розмову з позивачем по мобільному телефону, під час якої останній пояснив, що він на службу виходити не буде у зв'язку з переїздом до Російської Федерації, де він знайшов іншу роботу.

Також з метою з'ясування причин невиходу на службу 10.06.2014 т.в.о. начальника СДІМ Лисичанського МВ ГУМВСУ ОСОБА_4 була проведена перевірка за місцем мешкання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4, в ході якої двері ніхто не відчинив. При проведенні бесіди з сусідами встановлено, що ОСОБА_1 разом зі своєю родиною виїхав в невідомому напрямку. Згідно з листом Управління охорони здоров'я Лисичанської міської ради (№ 1309 від 19.06.2014) ОСОБА_1 з 10.06.2014 на стаціонарне лікування до ЦМЛ ім. Титова не поступав, за медичною допомогою за місцем мешкання не звертався. Вказане грубе порушення службової дисципліни стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості лейтенанта міліції ОСОБА_1, грубого порушення ним вимог керівництва МВС, ГУМВСУ щодо дотримання службової дисципліни (т. а.с. 34-55).

Крім того, проведено перевірку за місцем мешкання позивача за адресою: АДРЕСА_4, в ході якої двері до квартири ніхто не відкрив, сусіди пояснили, що ОСОБА_1 разом зі своєю родиною виїхав з квартири в невідомому напрямку. Зазначена обставина підтверджується рапортом від 10.06.2014 на ім'я т.в.о. начальника Лисичанського МВ ГУМВСУ у Луганській області (т. 1 а.с. 32).

Під час розгляду справи відповідачем надано до суду інформаційний лист керівника патрульної поліції Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_4, у якому останній зазначив, що у червні 2014 року він обіймав посаду т.в.о. начальника сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області, а тому особисто телефонував зі свого мобільного телефону на мобільний телефон ОСОБА_1 з метою з'ясування причин невиходу на службу. (т. 3 а.с. 94)

Для перевірки вказаної інформації судом направлено запит до оператора мобільного зв'язку ПрАТ «МТС Україна», однак, через сплив терміну зберігання зазначена інформація не підтверджена, а також і не спростована. (т. 3 а.с. 136)

В ході проведення службового розслідування 20.06.2014 т.в.о. начальника СКЗ Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області капітаном міліції ОСОБА_6 позивачу на адресу: АДРЕСА_4, направлено повідомлення про необхідність прибуття 27.06.2014 о 10.00 на засідання атестаційної комісії з питання невиходу на службу (а.с. 37 т.1) та повідомлення про необхідність прибуття до Лисичанського МВ ГУМВСУ у Луганській області для надання письмового пояснення з приводу невиходу на службу (а.с. 38 т.1).

При цьому, згідно з довідкою ліквідаційної комісії Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області від 02.02.2016 № 45/26050 під час підготовки матеріалів на звільнення з ОВС України ОСОБА_1 допущено механічну помилку при зазначенні фактичної адреси місця мешкання останнього та замість адреси «АДРЕСА_3» зазначено адресу «АДРЕСА_4» (т. 1 а.с. 134).

Також 17.06.2014, 18.06.2014, 19.06.2014, 20.06.2014, 23.06.2014, 24.06.2014, 25.06.2014 та 26.06.2014 заступником начальника Лисичанського МВ ГУМВСУ підполковником міліції ОСОБА_7 в присутності т.в.о. начальника СДІМ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4, т.в.о. начальника Новодружеського ВМ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_8 складено акти невиходу на службу позивача у зазначені дати (т.1 а.с. 45- 52).

27.06.2014 зазначеною комісією складено акт неприбуття ОСОБА_1 на засідання атестаційної комісії (т.1 а.с. 53).

27.06.2014 відбулося засідання атестаційної комісії Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області, за результатами якого встановлено, що позивач займаній посаді не відповідає та прийнято рішення порушити клопотання перед ГУМВС України у Луганській області щодо звільнення ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВСУ з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення (т.1 а.с. 40).

Таким чином, Лисичанським МВ ГУМВС вживалися заходи для встановлення місцезнаходження позивача.

Неповідомлення ОСОБА_1 про проведення щодо нього службового розслідування за фактом невиходу на службу зумовлено об'єктивними причинами, а саме відсутністю ОСОБА_1 на території України.

Згідно повідомлення Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 25.05.2014 виїхав з України перетнувши кордон України в пункті пропуску «Ізваріне». Повернувся до України лише 20.06.2015 через пункт пропуску «Просяне». Потім 07.08.2015 виїхав за межі України через пункт пропуску «Просяне» та повернувся до України 21.09.2015 (т. 3 а.с. 89)

Отже, ОСОБА_1 перебував за межами України понад рік, при цьому про причини невиходу на службу керівництво Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області не повідомляв, як не повідомив і про своє місце знаходження у вказаний період.

Таким чином, не відібрання перед накладенням дисциплінарного стягнення від ОСОБА_1 письмового пояснення щодо причин скоєння дисциплінарного проступку суд не вважає порушенням ст. 14 Статуту, оскільки зазначене відбулось саме з вини позивача, який не повідомив керівництво про своє місцезнаходження, що фактично можна прирівняти до небажання порушника надавати пояснення, що у свою чергу не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Технічна помилка в актах перевірки місцезнаходження позивача що адреси останнього не впливає на фактичні обставини, оскільки в судовому засіданні Позивач підтвердив факт відсутності за місцем проживання та своє фактичне перебування на території іншої держави.

Посилання позивача на те, що він був змушений виїхати за межі України через погрози йому та його сім'ї зі сторони озброєних осіб у травні 2014 року та як на підставу невиходу на службу суд оцінює критично.

По-перше, про надходження погроз на його адресу позивач не повідомив до органів міліції, хоча повинен був це зробити.

По друге, ОСОБА_1 виїхав до Росії 25.05.2014, тобто, перебуваючи у відпустці, яка закінчувалась 06.06.2014. Відтак, позивач мав достатньо часу для повернення на територію України поза межами зони проведення антитерористичної операції, а також для повідомлення керівництва ГУМВС України у Луганській області про свій виїзд з місця проходження служби, однак, не зробив цього.

Посилання позивача на те, що він нібито направляв звернення через засоби електронного зв'язку на сайт Міністерства внутрішніх справ України не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, про що свідчать довідки про відсутність зареєстрованих в МВС повідомлень, листів та запитів від ОСОБА_1 у червні-липні 2014 року (т. 3 а.с. 95-97).

При цьому на сайті МВС України 04.07.2014 було розміщено звернення колегії МВС України до особового складу органів і підрозділів внутрішніх справ Донеччини та Луганщини з повідомленням про необхідність прибути до 07.07.2014 до тимчасового місця дислокації ГУМВС України у Луганській області в м. Сватово. Також розміщено телефони за якими можна звертатись за інформацією по всім областям України (т. 3 а.с. 98-103)

Також не встановлено факту звернення позивача до чергової частини Лисичанського МВ ГУМВСУ у Луганській області.

Судом витребувано з ПАТ «Укртелеком» інформацію про всі неприйняті дзвінки до чергової частини у червні-серпні 2014 року (т. 3 а.с. 137-140)

Жодних неприйнятих дзвінків з номеру мобільного телефону позивача до чергової частини Лисичанського МВ ГУМВСУ у Луганській області у вказаний період не зафіксовано.

Що стосується тверджень представника позивача про те, що Лисичанський МВ ГУМВСУ у Луганській області взагалі не працював у червні-липні 2014 року, то суд їх вважає не обґрунтованими, оскільки згідно наявних у справі матеріалів у вказаний період обов'язки начальника Лисичанського МВ ГУМВСУ у Луганській області тимчасово було покладено на підполковника міліції ОСОБА_5

Саме ним було видано накази № 352 та № 353 від 16.06.2014 про проведення службового розслідування щодо позивача та про припинення виплати грошового забезпечення, а у подальшому 27.06.2014 затверджено висновок службового розслідування.

За наявної в інтернет ресурсі інформації ОСОБА_5 виконував обов'язки начальника Лисичанського МВ ГУМВСУ у Луганській області до середини липня 2014 року, а у подальшому загинув від рук злочинців.

Згідно довідки Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області від 10.02.2016 Лисичанський МВ ГУМВС України у Луганській області з травня по липень 2014 року під час захоплення незаконними збройними формуваннями міста Лисичанськ не припиняв своєї роботи, співробітники продовжували працювати, а матеріали спрямовувались до Сватівського РВ ГУМВС України у Луганській області, де на той час тимчасово було визначено місце дислокації ГУМВС України у Луганській області (т. 1 а.с. 172)

Під час розгляду справи позивач підтвердив, що він як працівник міліції склав присягу працівника органів внутрішніх справ України, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, відповідно до якої присягав завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Покинувши у скрутний час неоголошеної війни свою батьківщину ОСОБА_1 порушив прийняту ним присягу, дбаючи лише про власні інтереси.

Посилання представника позивача на те, що позивач як працівник міліції не є суб'єктом боротьби з тероризмом, а тому не повинен був приймати участь в антитерористичній операції суд вважає безпідставним, тому що згідно статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» до суб'єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, віднесено також і Міністерство внутрішніх справ України.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що наказ ГУМВС України у Луганській області № 1263 від 11.07.2014 «Про покарання окремих працівників Лисичанського МВ ГУМВСУ», в частині прийняття рішення про застосування до лейтенанта міліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виразилось у тривалому невиході на службу без поважних причин, ігнорування вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області, а також наказ ГУМВС України у Луганській області № 198 о/с від 15.07.2014 «По особовому складу», яким звільнено з органів внутрішніх справ України лейтенанта міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_2), дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) з 15.07.2014, підстава - наказ ГУМВСУ від 11.07.2014 № 1263, є законними, а тому позивні вимоги про їх скасування суд вважає необґрунтованими.

Твердження позивача про те, що він у серпні 2014 року повертався до м. Лисичанська та звертався до Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області з питань подальшого проходження служби не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки за даними Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 у серпні 2014 року не перетинав державний кордон України (т. 3 а.с. 89), жодні письмові звернення ОСОБА_1 до керівництва Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області у серпні 2014 року не зареєстровані.

Натомість повернувшись до України у вересні 2015 року ОСОБА_1 активно починає подавати скарги з приводу свого звільнення до різних державних органів, що вказує на те, що він обізнаний з порядком подання звернень.

Крім того, обставини повернення ОСОБА_1 до України у серпні 2014 року не мають жодного значення до законності його звільнення наказом № 189о/с від 15.07.2014, оскільки у будь-якому випадку не спростовують факту відсутності позивача на службі без поважних підстав з 10.06.2014 по 15.07.2014.

З урахуванням зазначеного пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд до уваги не приймає як такі, що не стосуються предмету доказування у даній справі.

Судом також встановлено, що 21.08.2014 Міністром внутрішніх справ України Аваковим А.Б. затверджено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками Лисичанського, Рубіжанського, Сєвєродонецького МВ та УКР ГУМВС України в Луганській області, проведеного на підставі наказу МВС України від 07.08.2014 № 848. Згідно з п. 100 висновку вирішено за неналежне виконання функціональних обов'язків, порушення дисципліни, статті 65 Конституції України, ч.3 ст. 3, ч.1 ст.5, ст.10 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, на підставі ст.ст. 1, 2, 5, 7, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, лейтенанта міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВС, звільнити з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення (т.1 а.с. 196-204).

У висновку службового розслідування від 21 серпня 2014 року зазначено, що згідно звернення на офіційному веб-сайті МВС України (mvs.gov.ua) колегії МВС України від 04.07.2014 до особового складу органів та підрозділів Донеччини та Луганщини, усіх працівників органів та підрозділів внутрішніх справи ГУМВС України в Луганській області було зобов'язано прибути до м.Сватово Луганської області для подальшого проходження служби. У зв'язку із чим до органів та підрозділів ГУМВС було направлено службову телеграму від 20.08.2014 №6/2-17 щодо необхідності прибуття особового складу до м.Сєвєродонецька Луганської області для реєстрації та подальшого проходження служби. До органів та підрозділів ГУМВС направлено службову телеграму від 27.09.2014 №ВДЗ/2354, в якій особовому складу УМВС було вказано на необхідність прибуття за місцем тимчасової дислокації ГУМВС у м. Сєвєродонецьк до 03.10.2014. До органів МВС України надходили інформації про випадки безпідставного невиходу працівників без поважних причин, в тому числі із зазначенням дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського міського відділу Головного управління МВС України у Луганській області, лейтенанта міліції ОСОБА_1, які не побажали прибути до нових місць дислокації та відсутності без поважних причин, грубо порушуючи вимог статті 65 Конституції України, ч.3, ст.3, ч.1 ст.5, ст.10 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, керуючись ст.ст.1,2,5,7,8,12,14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, лейтенанта міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВ ГУМВС, звільнити з органів внутрішніх справ України за п.64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Будь-які відомості, документи, які б підтверджували законність та поважність причин відсутності вказаних працівників на службі, відсутні. З метою встановлення причин відсутності на службі вказаним особам запропоновано дати письмові пояснення, але до ГУМВС України в Луганській області будь-які пояснення не надійшли. (т.1 а.с.196-204).

21.08.2014 МВС видано наказ № 926 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Лисичанського МВ, Рубіжанського МВ, Сєвєродонецького МВ та УКР ГУМВС України у Луганській області, згідно з пунктом 98 якого прийнято рішення звільнити позивача з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення за неналежне виконання функціональних обов'язків, порушення дисципліни, статті 65 Конституції України, ч.3 ст. 3, ч.1 ст.5, ст.10 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, ст.ст. 1, 2, 5, 7, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ (т.1 а.с. 208-213).

На виконання вимог наказу МВС України від 21.08.2014 № 926 МВС України 21.08.2014 прийнято наказ № 1642 о/с «По особовому складу» про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення (т.1 а.с. 214).

Вказані накази суд вважає незаконними в частині звільнення ОСОБА_1, оскільки на час видання наказів №№ 926 та 1642 о/с від 21.08.2014 ОСОБА_1 вже було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення наказом ГУМВСУ у Луганській області від 15.07.2014 № 198 о/с також за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення.

Отже, на час прийняття МВС України №№ 926 та 1642 о/с від 21.08.2014 позивач вже не був співробітником Лисичанського МВ ГУМВС України у Луганській області, а тому його неможливо було притягувати до відповідальності за порушення дисципліни.

Крім того, як вбачається з вищевказаних наказів МВС України ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення дисципліни яке проявилось у невиході на службу, а за вказане правопорушення до позивача вже було притягнуто до відповідальності наказом ГУМВСУ у Луганській області від 15.07.2014 № 198 о/с.

При цьому, станом на 21.08.2014 наказ ГУМВСУ у Луганській області від 15.07.2014 № 198 о/с ніким не було скасовано.

Таким чином накази МВС України №№ 926 та 1642 о/с від 21.08.2014 суперечать статті 61 Конституції України.

Також судом встановлено, що на виконання наказів МВС України №№ 926 та 1642 о/с від 21.08.2014 ГУМВСУ у Луганській області видано наказ від 22.09.2014 № 1966 «Про скасування дисциплінарних наказів ГУМВСУ та окремих МРВ», яким відмінено, зокрема, пункт наказу ГУМВСУ від 11.07.2014 № 1263 в частині дисциплінарного покарання, а саме звільнення позивача з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення (т.1 а.с. 205-207).

24.09.2014 ГУМВСУ у Луганській області видано наказ № 295 о/с «По особовому складу», яким на виконання вимог наказів МВС від 21.08.2014 № 1642 о/с, від 21.08.2014 № 926 та наказу ГУМВСУ від 22.09.2014 № 1966, відмінено пункт наказу ГУМВСУ від 15.07.2014 № 198 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» Положення, та звільнено позивача з органів внутрішніх справ у запас ЗС (з постановленням на військовий облік) за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення (т.1 а.с. 59).

Враховуючи, що наказ ГУМВСУ у Луганській області № 295 о/с від 24.09.2014 видано на підставі наказів МВС України №№ 926 та 1642 о/с від 21.08.2014, які суд вважає незаконними, то вказаний наказ також є незаконним, а тому його необхідно скасувати.

Вимоги позивача про його поновлення на службі в органах міліції на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лисичанського МВГУМВСУ у Луганській області з 24.09.2014, зобов'язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення (середній заробіток) за час вимушеного прогулу, видати наказ про звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 у відповідності до вимог пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом до органів Національної поліції України; а також про зобов'язання Головного управління Національної поліції у Луганській області прийняти рішення щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до органів поліції як працівника міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, у відповідності до вимог пунктів 9,12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення.

Оскільки суд під час розгляду справи прийшов до висновку про відсутність підстав для скасування наказу ГУМВСУ у Луганській області від 15.07.2014 № 198 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» Положення, то вищенаведені позовні вимоги є необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідно до пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Накази Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.2014 № 1642 о/с та від 21.08.2014 № 926 та наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 24.09.2014 № 295 о/с оскаржувались ОСОБА_1 в частині його звільнення зі служби, а тому стосуються вимоги про поновлення на службі.

Отже в частині оскарження вказаних наказів ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

В інших вимогах нематеріального характеру про зобов'язання відповідачів вчинити певні дії суд вважає за необхідне відмовити, а тому в цій частині судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.2014 № 1642 о/с та від 21.08.2014 № 926 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі п.64 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ;

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 24.09.2014 № 295 о/с про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 15.07.2014 № 198о/с та звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі п.64 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанову у повному обсязі складено та підписано судом 15 травня 2017 року.

Головуючий суддя Т.В. Смішлива
Суддя Суддя С.М. Чиркін В.С. Шембелян