Справа № 176/1694/16-а
Суддя: Волчек Н. Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №176/1694/16-а
провадження №2-а/176/9/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської облатсі у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

з участю секретаря Ханіної М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовті Води справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до П`ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із адміністративним позовом, уточнивши який просить, визнати протиправною дію відповідача щодо перерахунку пенсії від 01.01.2016 року, який призвів до її незаконного зменшення. Зобов'язати відповідача скасувати здійснений перерахунок пенсії від 01.01.2016 року та встановити її попередній розмір в сумі 1790,71 грн. Зобов'язати відповідача виплатити компенсацію втрати недоотриманої пенсії за період з 01.01.2016 по день винесення рішення. Стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 551,20 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з 11.12.2000 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Жовті Води, та одержує державну пенсію за віком. Після призначення пенсії вона продовжувала працювати приватним підприємцем по 25.10.2010 року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_2. В грудні 2009 року їй було перераховано пенсію в бік зменшення, в зв'язку з тим, що нею не було надано звіти та не сплачено страхові внески за період з 12.12.2000 року по 31.12.2003 року. Згодом, з 01.01.2016 року відповідачем знов зменшено їй розмір пенсії в зв'язку з ти, що нею не було надано звіти та не сплачено страхові внески за період з 12.12.2000 року по 31.12.2003 року. Вважає такі дії відповідача незаконними, та такими, що суперечать чинному законодавству та порушують її конституційні гарантії.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи у судове засідання не з'явились.

Від позивача надійшла письмова заява про закінчення розгляду справи за її відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. Враховуючи те, що відповідач є юридичною особою та те, що не забезпечена явка представника відповідача в судове засідання, суд вважає такі дії відповідача спробою затягувати судовий розгляд. При цьому, в минулому судовому засіданні заслухані пояснення представника відповідача, Рубцової В.В., яка заперечувала проти задоволення позову посилаючись на те, що відповідачем правомірно зменшено розмір пенсії. Також, в матеріалах справи містяться заперечення відповідача. В своїх письмових запереченнях, відповідач просив відмовити у задоволені позову зауваживши, що позивач дійсно перебуває на обліку УПФУ з 06.01.2004 року та отримує пенсію за віком призначену відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, позивач здійснювала підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування. За результатами інвентаризації та співставлень даних персоніфікованого обліку та відділу надходження доходів, який на той час, здійснював контроль за сплатою страхових внесків, пенсійну справу Позивача було приведено у відповідність. При цьому, з 01.11.2009 року з загального стажу роботи було виключено періоди здійснення підприємницької діяльності з 12.12.2000 року по 31.12.2003 року, так як Позивачем, в порушення вимог ст.3, 20, 21 Закону №1058 були надані звіти до відділу персоніфікованого обліку з недостовірною інформацією про доходи від підприємницької діяльності та не були сплачені страхові внески за вказаний вище період. Посилаючись також на те, що відповідно до ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із змінами, внесеними ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який з 01 жовтня 2011 року набрав чинності, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року.

Суд, повно, всебічно та об'єктивно досліджені матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною третьою статті другої КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з грудня 2000 року перебуває на обліку в управлінні ПФУ, та одержує державну пенсію за віком.

Після призначення пенсії вона продовжувала працювати приватним підприємцем по 25.10.2010 року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_2.

Статею 24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (до 01.01.2004 року).

Статтею 56 ЗУ від 06.12.1991 №1931-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» передбачалося, що до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до постанови Правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 (зі змінами та доповненнями), періоди здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, у тому числі за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 року підтверджується даними персоніфікованого обліку за інформацією відділу персоніфікованого обліку органу Пенсійного фонду.

Отже, в грудні 2009 року за результатами інвентаризації та співставлень даних персоніфікованого обліку та відділу надходження доходів, який на той час здійснював контроль за сплатою страхових внесків, пенсійну справу позивачки було приведено у відповідність. Тобто, позивачці було перераховано пенсію в бік зменшення, в зв'язку з тим, що нею не було надано звіти та не сплачено страхові внески за період роботи приватним підприємцем з 12.12.2000 року по 31.12.2003 року.

Відповідно до ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із змінами, внесеними ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який з 01.10.2011 року набрав чинності, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року).

В грудні 2015 року за розпорядженням від 01.12.2015 року пенсійна справа позивача була приведена у відповідність до норм чинного пенсійного законодавства та з 01.01.2016 року відповідачем знов зменшено позивачці розмір пенсії в зв'язку з ти, що нею не було надано звіти та не сплачено страхові внески за період роботи приватним підприємцем з 12.12.2000 року по 31.12.2003 року.

Однак, з такими діями відповідача суд погодитись не може, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачкою всі звіти про підприємницьку діяльність здавалися кожний рік, про що свідчать відповідні ярлики (а.с.64-65) та платила відсотки від доходу. Тим паче, що при закритті підприємницької діяльності відповідачем позивачці було надано довідку про відсутність заборгованості від 25.10.2010 року. Тим паче, що за нормами чинного законодавства в спірний період не було передбачено зазначення сум заробітку (доходу) від здійснення підприємницької діяльності пенсійному фонду, однак дані суми зазначалися позивачкою у декларіях.

Отже, оскаржувані дії, не відповідають положенням ч.3 ст.2 КАС України, що свідчить про недобросовісність відповідача при його прийнятті.

Із змісту ч.2 ст.3 Конституції України вбачається, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Із змісту ч.3 ст.8 Конституції України вбачається, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 8 Конституції України проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

В силу ст.ст.22,64 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право відповідно до ч.2 ст.46 Основного Закону України гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Гарантії реалізації права на соціальний захист встановлені і в ч.3 зазначеної статті Конституції України, відповідно до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсій виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визначення її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях (від 06.07.1999 року №8-рп/99, від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 17.03.2004 року №7-рп/2004, від 01.12.2004 року №20-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005) Конституційний Суд України підкреслював, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвій рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається. В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову природу визначеність і повязану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, щоб набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його можливість, велечину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

В ст. 11 КАС України регламентовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених в ст.72 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкту владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно абз.1 п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України №6-зп/97 від25.11.1997 року, ч.2 ст.55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Згідно ст.8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне відновлення в правах компетентними національними судами у випадку порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Із змісту п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Із змісту п/п «а» п.3 ст.2 Міжнародного пакту про цивільній й політичні права вбачається, що кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов'язується забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні.

Отже, перерахунок управлінням ПФУ розмір пенсії позивачу в бік її зниження призначеної їй згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на думку суду, виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, відомчими документами та інструкціями, суперечить положенням Конституції України та Постанови КМУ «Про підвищення рівня соціального захисту населення» №327 від 23.04.2012 року, у зв'язку з чим дії управління ПФУ при перерахунку позивачу розміру пенсії належить визнати протиправними, зобов'язавши донарахувати та виплатити їй з 01.01.2016 року скасовану частину щомісячної пенсії.

На підставі ст.94 КАС України з Державного бюджету шляхом безспірного списання з рахунку П`ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь позивача ОСОБА_1. належить стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 46, 92, 152 Конституції України; Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ст.ст. 6, 10, 11, 86, 94, 98,99, 100, 128, 158, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до П`ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій - задовольнити.

Визнати дії П`ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, щодо здійснення перерахунку пенсії, який призвів до її зменшення з 01.01.2016 року - неправомірними.

Зобов'язати П`ятихатське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2016 року скасовану частину щомісячної пенсії.

Стягнути з П`ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1, що має ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня отримання сторонами її копії, із одночасним направленням її копії особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек