Справа № 804/8432/16
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Верба І.О.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2017 рокусправа № 804/8432/16
Приміщення суду за адресою: м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі №804/8432/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адіоніс" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Адіоніс" (далі позивач, ТОВ "Адіоніс") звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просило визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації ТОВ Адіоніс з податку на додану вартість за серпень 2016 року, а податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2016 року визнати такою, що прийнята датою її фактичного отримання, тобто 09.09.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.09.2016 року засобами електронного звязку ТОВ Адіоніс направило податкову декларацію за серпень 2016 року на електронну адресу відповідача, однак, того ж дня позивачем отримано від відповідача електронну квитанцію №1, якою повідомлено, що документ не прийнято у звязку з тим, що ТОВ Адіоніс не був платником податку на додану вартість на дату подання звітності, проте рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість скасовано в судовому порядку. Не направляючи позивачу другу квитанцію з повідомленням про неприйняття податкової декларації, а зазначивши в першій електронній квитанції про її неприйняття, відповідачем порушено положення Інструкції №233, що свідчить про протиправність неприйняття податкової декларації з ПДВ.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю Адіоніс з податку на додану вартість за серпень 2016 року, направленої телекомунікаційним звязком.

Зобовязано Лівобережну обєднану державну податкову інспекцію м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийняти податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю Адіоніс з податку на додану вартість за серпень 2016 року, направлену 09.09.2016 року телекомунікаційним звязком, датою її фактичного отримання 09.09.2016 року.

Присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Адіоніс за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 1378 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права та не врахування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що 09.09.2016 року позивачем вжито спробу зареєструваи декларацію з ПДВ за серпень 2016 року, одна отримано відповідь з єдиного вікна подання електронної звітності ДФС України про неможливість прийняття документу через відсутність у реєстрі пральників ПДВ, про що отримано квитанцію №1.

Отримавши посилений сертифікат відкритого ключа позивач не отримав права на визнання електронних документів, а лише складати та підтверджувати їх цілісність. Позивачем було отримано спосіб доставлення звітності в електронній формі, що є рівнозначний іншим формам подачі, однак має свої особливості у перевірці та обробленні таких документів.

Відповідно до п.49.1 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків, проте позивач, як платник ПДВ у звітному періоді не перебував на обліку у Лівобережній ОДПІ.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядав справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що на підставі договору про визнання електронних документів №230220161 від 23.02.2016 року, Товариством з обмеженою відповідальністю Адіоніс направлено 09.09.2016 року засобами електронного звязку податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2016 року (а.с.26-27).

У день направлення податкової декларації ТОВ Адіоніс отримано квитанцію №1 від 09.09.2016 року, в якій зазначено, що документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України 09.09.2016 року, однак, документ не прийнято через наявність помилок, а саме: документ не може бути прийнятий порушено вимоги пункту 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, ІПН 40 не був платником ПДВ в періоді серпень 2016 року.

Не погоджуючись з відмовою у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2016 року, наданій у квитанції №1, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Як вбачається з квитанції №1 від 09.09.2016 року, податкова декларація з податку на додану вартість ТОВ Адіоніс не була прийнята через ануляцію ТОВ Адіоніс свідоцтва платника податку на додану вартість за рішенням Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська №293 від 29.05.2015 року.

Правомірність рішення про ануляцію свідоцтва платника податку на додану вартість за позивачем, була предметом розгляду в адміністративній справі №804/7804/15.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року по справі №804/7804/15 позов ТОВ Адіоніс задоволено частково - визнано протиправним та скасовано рішення Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №293 від 29.05.2015 року, в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного від 06.07.2016 року постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року по справі №804/7804/15 залишена без змін.

Відповідно частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, станом на час розгляду справи, є така, що набрала законної сили постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року по справі №804/7804/15, якою скасовано рішення Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області №293 від 29.05.2015 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ Адіоніс.

Як вбачається з пункту 3 Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.08.2010 року №1172/11/13-10 у разі набрання законної сили рішенням про задоволення позовних вимог та визнання протиправним рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідне рішення податкового органу вважається протиправним з моменту його прийняття.

Отже, враховуючи, що наведеним судовим рішенням скасовано рішення податкової інспекції про анулювання свідоцтва платника ПДВ, належним засобом захисту порушеного права позивача є визнання його платником ПДВ протягом усього періоду судового оскарження скасованого рішення.

Таким чином, на момент направлення до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2016 року, позивач вважався платником ПДВ, тривала процедура судового оскарження рішення про анулювання свідоцтва платника ПДВ, а тому відмова у прийнятті податкових декларацій з підстави того, що позивач не був платником ПДВ у періоді серпень 2016 року, не є обґрунтованою.

Досліджуючи процедуру надання відмови у прийнятті податкової декларації за період серпень 2016 року та встановлюючи особу, якою були допущені вищевикладені обставини, суд виходить із того, що відповідно до положень пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання.

У відповідності до пунктів 48.1, 48.3, 48.4 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обовязкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Податкова декларація повинна містити такі обовязкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, імя, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обовязкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОПТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Згідно пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного звязку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають обєкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Пунктом 183.18 статті 183 Податкового кодексу України встановлено, що особі, що реєструється як платник податку, присвоюється індивідуальний податковий номер, який використовується для сплати податку.

Згідно пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Отже, положеннями статті 49 Податкового кодексу України встановлено обовязок подання платником податків податкової декларації до контролюючого органу, в якому він перебуває на обліку.

Оскільки ТОВ Адіоніс перебуває на обліку в Лівобережній обєднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області, позивачем було надіслано податкову звітність з ПДВ саме на адресу районної податкової інспекції, та саме Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Дніпропетровській області отримано податкову звітність, щодо якої виник спір, що підтверджується роздруківкою з програми М.Е.Doc (а.с.28).

З наданих роздруківок вбачається, що позивач направив податкову декларацію з ПДВ за серпень 2016 року на електрону адресу Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області (код ДПІ 0464).

Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України встановлено обовязок прийняття податкової декларації контролюючим органом.

Податковим кодексом України визначено, що під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобовязана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обовязкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобовязана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Відповідно пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобовязаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, зокрема, підпункт 49.11.1 у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного звязку, - протягом пяти робочих днів з дня її отримання.

З матеріалів справи вбачається, що відмову у прийнятті декларацій з ПДВ за серпень 2016 року надано у день відправлення декларації квитанцією №1 з поміткою відправник: Автоматизована система Єдине вікно подання електронної звітності ДФС України.

Вирішуючи питання дотримання процедури надання відповіді про відмову у прийняті декларації квитанцією №1 та встановлюючи особу, якою надані відповідні квитанції, суд досліджує норми Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації від 10.04.2008 року №233, якою визначені терміни та мета формування квитанцій, а саме:

- квитанція про одержання податкового документа в електронному вигляді (далі - перша квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді;

- квитанція про приймання податкового документа в електронному вигляді (далі - друга квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт та час приймання (неприймання) податкового документа в електронному вигляді у базу даних органів ДПС.

Відповідно до пункту 7.4 розділу ІІІ цієї Інструкції перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного звязку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним.

Згідно пункту 7.5 розділу ІІІ Інструкції підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного звязку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

На підставі пункту 7.6 розділу ІІІ Інструкції якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного звязку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

З аналізу викладених норм вбачається, що законодавцем різняться функції та мета надіслання платнику податків першої та другої квитанції.

Так, квитанція №1 має на меті свідчити про отримання надісланих документів платником податків до контролюючого органу, а квитанція №2 повідомляє платника податків про прийняття контролюючим органом або не прийняття надісланих документів.

Надсилаючи квитанцію №1 контролюючий орган може тільки повідомити платника податків про отримання його звітності, однак ніяк не підміняти надані функції квитанції №2 квитанцією №1.

Таким чином, не приймаючи податкову декларацію з ПДВ за серпень 2016 року, та повідомляючи про це у квитанції №1, контролюючий орган перевищив свої повноваження та діяв не у межах наданих повноважень з порушення процедури повідомлення платника податків про неприйняття декларації.

Описані вище повноваження щодо прийняття, обробки звітності та надіслання відповідних документів про отримання, прийняття тощо є повноваженнями органу ДФС, у якого на обліку перебуває платник податків.

У договорі №230220161 від 23.02.2016 року про визнання електронних документів орган фіскальної служи представляє Лівобережна ОДПІ м. Дніпропетровська, серед обовязків якого, є забезпечення приймання податкових документів в електронному вигляді платника податків, забезпечення відправлення квитанцій на електронну адресу платника податків.

Отже, судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що порушення прав та законних інтересів позивача допущено саме з боку Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська, з огляду на що суд першої інстанції вірно поклав обовязок відновлення порушеного права саме на Лівобережну ОДПІ м.Дніпропетровська.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків про необхідність виходу за межі позовних вимог в порядку статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту порушених прав позивача, та зобовязав Лівобережну ОДПІ м.Дніпропетровська прийняти телекомунікаційним звязком податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2016 року, направлену 09.09.2016 року, датою її фактичного отримання.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі №804/8432/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адіоніс" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_2