Справа № 821/514/17
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/514/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Вітічак О.Р.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача-1 - ОСОБА_2,

відповідача-2 - Пхіденка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Пхіденка Олександра Сергійовича, третя особа: ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення № 28054220 від 03.02.2016 р.,

встановив:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася із адміністративним позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - відповідач-1), державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Пхіденка Олександра Сергійовича (далі - відповідач-2), третя особа: ОСОБА_5, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Пхіденка Олександра Сергійовича від 03.02.2016 р. № 28054220 про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_6

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем-2 всупереч вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127. Так, підставою для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 вказано біржовий договір купівлі-продажу від 15.09.1997 р., реєстрацію якого не було проведено в органах БТІ, у зв'язку з чим державний реєстратор зобов'язаний був в порядку п.3 ч.3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" надіслати до Української Універсальної Міжрегіональної Товарної Біржі запит на підтвердження факту посвідчення вказаною біржею поданої заявником угоди та зупинити на час отримання відповіді вчинення реєстраційних дій. Крім того, в рамках виконання обов'язку щодо перевірки поданого на реєстрацію договору, державний реєстратор повинен був перевірити відомості щодо існування такої біржі, оскільки згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Українська Універсальна Міжрегіональна Товарна Біржа створена та зареєстрована 15.11.2005 р., тобто через вісім років після дати, зазначеної у біржового договорі, а отже наданий заявником біржовий договір від 15.09.1997 р. не відповідав вимогам закону, не породжував у ОСОБА_5 права власності, а тому в реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 мало бути відмовлено.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з вказаних підстав. Додатково зазначила, що в рамках кримінального провадження № 0001306 проведено судово-почеркознавчу експертизу, відповідно до висновку якої підпис у графі "Продавець" біржового договору купівлі-продажу двокімнатної квартири від 15.09.1997 р. зроблено не ОСОБА_4, а іншою особою. Дана обставина свідчить про те, що біржовий договір позивачем не укладався. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що біржовий договір не посвідчено нотаріально, відповідач-2 повинен був відмовити ОСОБА_5 у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Представник відповідача-1 при розгляді справи покладався на розсуд суду.

Відповідач-2 заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 відбулася у повній відповідності до вимог чинного законодавства України. Зокрема, 29.01.2016 р. ОСОБА_5 до відділу з питань надання адміністративним послуг Херсонської міської ради подано заяву про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, до якої було додано квитанції про сплату адміністративного збору та за надання інформації з Державного реєстру прав, договір купівлі-продажу № 100355 від 15.09.1997 р. Української Універсальної Міжрегіональної Товарної Біржі. На підставі цих документів прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2016 р. № 280054220. Договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є документом, який підтверджує право власності на квартиру. Доводи позивача про необхідність нотаріального посвідчення біржового договору купівлі-продажу квартири вважає безпідставними, так як ч.2 ст.15 Закону України "Про товарну біржу" передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином були відсутні підстави для відмови у державній реєстрації прав та зупинення розгляду поданої ОСОБА_5 заяви. Просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не з'явилася.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за договором дарування від 02.07.1997 р., який посвідчено державним нотаріусом першої Херсонської державної нотаріальної контори 02.07.1997 р., ОСОБА_6 подаровано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3. Даний договір зареєстровано в Херсонському БТІ 16.07.1997 р. за № 33601.

03.02.2016 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Пхіденко О.С. прийнято рішення № 28054220 про державну реєстрацію прав на нерухоме майно на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_4 за ОСОБА_5. Як підставу виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу від 15.09.1997 р. Української Універсальної Міжрегіональної Товарної Біржі.

Не погоджуючись з даним рішенням державного реєстратора, вказуючи на підроблення біржового договору, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства та встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-ІV (в редакції Закону № 1709-VІІ від 01.01.2016 р.).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин) загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч.ч.1, 2, 4, 11 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

- під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Згідно п.6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 1127), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Пунктом 7 Порядку № 1127 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та роздруковує заяву у двох примірниках, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) та особа, яка сформувала таку заяву, проставляють підписи. Один примірник заяви надається заявникові, а другий долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав. Після проставлення підписів на заяві уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник реєструє заяву в базі даних заяв. Моментом прийняття заяви вважається дата і час її реєстрації у базі даних заяв.

Відповідно до п.8 Порядку № 1127 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) під час формування та реєстрації заяви у базі даних заяв уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник встановлює особу заявника, що здійснюється за документом, що посвідчує таку особу.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав (п.9 Порядку № 1127 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Судом встановлено, що державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 здійснено на підставі біржового договору купівлі-продажу двокімнатної квартири від 15.09.1997 р. Української Універсальної Міжрегіональної Товарної Біржі.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28.07.1978 р. № 3 (яка була чинною на час укладення біржового договору купівлі-продажу) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в ухвалах від 25.11.2009 р. № 6-21632св08, від 19.02.2009 № 6-16000сво08 та в ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2017 р. по справі № 821/1229/16.

Також відповідно до ст.227 ЦК УРСР від 18.07.1963 р. (яка була діюча на час укладання біржового договору купівлі-продажу) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно з приписами ч.1 ст.47 ЦК УРСР (яка була діюча на час укладання біржового договору купівлі-продажу) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. № 9 зазначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Суд вважає помилковим посилання відповідача-2 в обґрунтування правомірності прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2016 р. № 28054220 на норми Закону України "Про товарну біржу", який є спеціальним нормативним актом щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів.

Договори щодо придбання на біржових торгах об'єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.

За таких обставин суд вважає, що твердження відповідача-2 про те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на товарній біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню, не ґрунтується на вимогах закону.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в своєму рішенні від 16.02.2010 р. у справі за позовом Приватного підприємства "Надра" до Державного підприємства "Шепетівське бюро технічної інвентаризації", за участю ТОВ "Левада-2003", Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Чотирбоківське" про зобов'язання здійснити реєстрацію права власності на об'єкти нерухомості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 22.10.2015 р. по справі № К/800/15149/15.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що оскільки біржовий договір купівлі-продажу від 15.09.1997 р., виданий Українською Універсальною Міжрегіональною Товарною Біржею, нотаріально не посвідчений, то він не може бути підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що в рамках кримінального провадження № 9991306 проведено судову-почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої № 310 від 07.09.2016 р. підпис від імені продавця квартири АДРЕСА_5 в графі "Продавець" зворотного боку біржового договору купівлі-продажу двокімнатної квартири від 15.09.1997 р. виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Українська Універсальна Міжрегіональна Товарна Біржа як юридична особа зареєстрована 15.11.2005 р., в той час як біржовий договір купівлі-продажу двокімнатної квартири датований 15.09.1997 р.

Тобто, біржовий договір купівлі-продажу укладено за вісім років до того, як біржа була створена та зареєстрована.

Окрім цього, у біржовому договорі від 15.09.1997 р. зазначено, що у відповідності до ст.227 ЦК України даний договір підлягає реєстрації за місцем знаходження об'єкта в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації.

Однак даний договір у Херсонському МБТІ зареєстровано не було.

Отже, державним реєстратором не було встановлено відповідності заявлених прав наданим документам як того вимагає закон.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи наявність передбачених законодавством України підстав для відмови в державній реєстрації прав, суд приходить до висновку, що, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2016 р. № 28054220, відповідач-2 діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без отримання всіх необхідних документів, визначених Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтями 11, 71 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, відповідачем-2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2016 р. № 28054220.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.8, 9, 11, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Пхіденка Олександра Сергійовича від 03.02.2016 р. № 28054220 про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_6

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 16 травня 2017 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 6.3