Справа № 2-а-3913/10/1470
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2011-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2011 р.Справа № 2-а-3913/10/1470

Категорія:9.2.1Головуючий в 1 інстанції: Брагар В.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2010 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва про визнання незаконним та скасування рішення від 17.06.2010 р. № НОМЕР_1,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про скасування рішення ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва про застосування штрафних (фінансових) санкцій № НОМЕР_1 від 17.06.10 р., в частині застосування санкцій в сумі 1 605,80 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що дане рішення прийняте з порушенням закону оскільки в звязку з тим, що позивач знаходиться на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності, на нього взагалі не поширюються вимоги законодавства, щодо обліку товару.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2010 року позовні вимоги були задоволені.

Визнано протиправним та скасувано рішення Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 17.06.10 р., в частині застосування санкцій в сумі 1 605,80 грн.

Не погоджуючись з даною постановою суду податковий орган подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований 8.12.09 р., як фізична особа підприємець Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради за №0049732.

Згідно Свідоцтва №296612 від 1.01.10 р. про сплату єдиного податку позивач є платником єдиного податку.

8.06.10 р. ДПА у Миколаївській області проведено планову перевірку позивача з питань додержання вимог Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг №265/95-ВР від 6.07.95 р.

8.06.10 р. за результатами перевірки було складено акт № 0251/14/00/23/НОМЕР_2.

17.06.10 р. на підставі даного акту ДПІ у Корабельному районі було прийняте рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № за порушення п.2,5,12,13 ст.3 Закон №265, та на підставі п.3 ст.17, ст.21,22 нарахуванні штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 2 105,80 грн. Зокрема за порушення ст.22 (не ведення або ведення з порушенням обліку товарів за місцем реалізації та зберігання) застосована штрафна санкція в сумі 1 605,80 грн.

Позивач здійснює свою підприємницьку діяльність відповідно до Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва №727/98 від 3.07.98 р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі про продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобовязаний вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є платником єдиного податку, то на нього не розповсюджується положення п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг ", Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Так матеріалами справи підтверджено, що позивач є платником єдиного податку.

Відповідно до ч. 4 Указу встановлено, що форма книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення субєктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

Наказом Головної державної податкової інспекції України №12 від 21.04.93 р. затверджено Книгу обліку доходів і витрат (Форма N 10).

Колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, відповідно до якої книга обліку доходів і витрат передбачає внесення до неї проданого товару та сум отриманих за товар, який реалізований підприємцем, а не внесення товару, який має бути реалізований.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими, підлягають задоволенню, а рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від № НОМЕР_1 від 17.06.10 р. скасуванню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2010 року у справі № 2-а-3913/10/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання ухвали в повному обсязі 19 вересня 2011 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян