Справа № 2-а-91/10/1520
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2011-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-91/10/1520

Категорія:Головуючий в 1 інстанції:

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Кравця О.О. та Осіпова Ю.В.,

при секретарі Руденко І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу начальника Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Одеської області на постанову Миколаївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Одеської області про виплату щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Одеської області про зобовязання нарахувати та виплатити невиплачене підвищення до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції до 28 грудня 2007 року.

В обґрунтування позову зазначалося, що ОСОБА_1 являється пенсіонером та має статус дитини війни. Відповідно до діючого законодавства дітям війни пенсія підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак зазначене підвищення до пенсії не нараховується та не виплачується позивачу в повному обсязі, що порушує гарантоване Конституцією України та Законом України «Про соціальний захист дітей війни»право громадян, які мають статус дитини війни, на отримання соціальних гарантій.

Постановою Миколаївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Одеської області провести перерахунок та забезпечити виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»(в редакції по 31 грудня 2007 року), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, начальник Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Одеської області в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми матеріального права, і, крім того, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи. Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»викладено в новій редакції, згідно з якою дітям війни до пенсії або щомісячного довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року, на яке посилається суд першої інстанції, зміну редакції ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»визнано такою, що не відповідає Конституції України. Однак судом не враховано положення ст. 7 названого Закону, відповідно до яких фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Проте, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»такі видатки не передбачено. Крім того, в апеляційній скарзі вказується, що чинним законодавством не визначено розміру мінімальної пенсії за віком, з якого має обраховуватися підвищення до пенсії дітям війни. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Одеської області та має статус дитини війни згідно з посвідченням.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності у позивача права на щомісячне підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Однак при задоволенні вимог ОСОБА_1 за вказаний період судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема ст. ст. 99 та 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернулась за захистом порушеного відповідачем права на отримання допомоги за 2007-2008 роки лише 10 листопада 2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 названого Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, право ОСОБА_1 на отримання підвищення до пенсії у 2007 та у 2008 роках виникло після винесення рішень Конституційним Судом України від 09 липня 2007 року № 06-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008 року, якими поновлено право позивача на отримання підвищення до пенсії у розмірі встановленому ст. 6 Закону України ««Про соціальний захист дітей війни»в редакції до 28 грудня 2007 року. Вказані рішення Конституційного Суду України були у встановленому порядку опубліковані відповідно у липні 2007 року та у травні 2008 року, а тому позивач повинна була дізнатись про порушення свого права саме у липні 2007 року та у травні 2008 року.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду знаходить обґрунтованими доводи апелянта щодо відсутності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду із зазначеним вище позовом.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи по суті порушено норми процесуального права, постанова Миколаївського районного суду Одеської області підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 203 КАС України, а позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу начальника Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Одеської області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2010 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: