Справа № 816/430/17
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/430/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1О.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держгеокадастр у Полтавській області), з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.02.2017 вих. № 31-16-0.2-937/2-17 в задоволенні запиту ОСОБА_1 від 06.02.2017 про надання публічної інформації;

- зобов'язати Головне управління Держеокадастру у Полтавській області надати відповідь на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 06.02.2017, зареєстрований за вх. № ПІ-8/0/4-17, а саме : повідомити про вільні земельні ділянки державної або комунальної власності (які не надані у користування та можуть бути використані під забудову та інші цілі згідно ст.121 Земельного кодексу України щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам) для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0,10 га, для будівництва капітального або металевого гаражу площею 0,01 га у м. Полтава, поінформувати про вільні земельні ділянки , які можуть бути надані у користування у Полтавському районі Полтавської області для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га та ведення садівництва площею 0,12 га. та виготовити викопіювання з генерального плану м. Полтава земельної ділянки за адресою: м. Полтава, вул. Героїв Сталінграда б. 4 у радіусі 2 км.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач як розпорядник публічної інформації протиправно відмовив йому у наданні запитуваної інформації всупереч положенню Закону України "Про доступ до публічної інформації". Зауважував, що запитувана ним інформація є публічною та відкритою і необхідна для реалізації його права на безоплатну передачу вільних земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснювала, що ГУ Держземагенства у Полтавській області фактично не мало можливості надати позивачу інформацію, яку запитував позивач, через скасування форми звітності та не впровадження нової, та через не проведення суцільної інвентаризації земель. Щодо запиту позивача в частині надання інформації щодо вільних земельних ділянок, які можуть бути використані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, будівництва капітального або металевого гаражу, то така інформація не входить до повноважень ГУ Держземагенства у Полтавській області, не створювалася в процесі виконання владних функцій, в свою чергу надання такої інформації відноситься до компетенції міської ради.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 06.02.2017 ОСОБА_1 звернувся з інформаційним запитом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому просив надати інформацію щодо вільних земельних ділянок державної або комунальної власності (які не надані у користування та можуть бути використані під забудову) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0,10 га, для будівництва капітального або металевого гаражу площею 0,01 га у м. Полтава, надати інформацію про вільні земельні ділянки у Полтавському районі Полтавської області для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га та ведення садівництва площею 0,12 га. та виготовити викопіювання з генерального плану м. Полтава земельної ділянки за адресою: м. Полтава, вул. Героїв Сталінграда б. 4 у радіусі 2 км.

У відповідь на вищевказаний запит позивач отримав відповідь ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 09.02.2017 за № 31-16-0.2-937/2-17, де останнім повідомлено таке.

Форми звітності з кількісного обліку земель (форми № 6-зем, 6а-зем,6б-зем,2-зем), що діяли до 01.01.2016 передбачали лише сукупний обрахунок (без виокремлення за цільовим призначенням) земель, які не надані у власність та користування.

Форми адміністративної звітності з кількісного обліку земель (форми № 11-зем, 12- зем, 15- зем, 16-зем), які затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України від 30.12.2015 № 337, складаються державними кадастровими реєстраторами за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. На сьогодні проводяться підготовчі дії із запровадження даної звітності.

Внесення до Державного земельного кадастру відомостей про усі земельні ділянки, які обраховані у землях запасу та землях не наданих у власність та користування тіє чи іншої адміністративно територіальної одиниці, в тому числі геопросторові дані за якими обєкти землеустрою відображаються у графічному вигляді, можливе шляхом проведення суцільної інвентаризації земель адміністративно територіальної одиниці у відповідності до статті 35 Закону України "Про землеустрій" в порядку, визначеному постановою КМУ від 23.05.2012 № 513 "Про затвердження порядку інвентаризації земель".

На сьогодні внесення до Державного земельного кадастру відомостей про такі земельні ділянки відбувається переважно на підставі документації із землеустрою щодо формування окремих земельних ділянок відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України при наданні їх у власність та користування.

Відповідно до частини 11 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" матеріали генерального плану населеного пункту не можуть містити інформацію з обмеженим доступом. Загальна доступність матеріалів генерального плану населеного пункту забезпечується відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування. Враховуючи вищезазначене та те, що інформація стосовно наявності на території м. Полтави земель, які ще не надані у користування і можуть бути використані для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд не створювалися ГУ Держгеокадастром у Полтавській області у процесі виконання своїх повноважень, а тому рекомендовано звернутися до Полтавської міської ради, стосовно інших земельних ділянок за цільовим призначенням, оскільки вищевказана звітність на сьогодні не складалася, можна зайти на сайт Держгеокадастру та переглянути Публічну кадастрову карту України.

Таким чином, листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 09.02.2017 за № 31-16-0.2-937/2-17 фактично відмовлено у наданні публічної інформації.

Вважаючи порушеним своє право на доступ до публічної інформації, позивач звернувся до суду із даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог в ході судового розгляду пояснював, що необхідність у направленні такого запиту на отримання публічної інформації викликана тим, що будучи вимушеним переселенцем із тимчасово окупованої території м. Луганська, та ветераном військової служби кілька разів направляв до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області заяви про виділення йому земельних ділянок, але отримував або відписки або рекомендації звернутися до органів місцевого самоврядування, які в свою чергу направляють до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із такого.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регламентується Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (надалі Закон № 2939-VI), метою якого є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно визначення, наданого у ч. 1 ст. 1 цього Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (п.1 ч.1 ст. 3 Закон № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 цього ж Закону).

Статтею 12 вищевказаного Закону суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації визначено: 1) запитувачів інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядників інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону та 3) структурній підрозділи або відповідальні особи з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідач є розпорядником інформації у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", на якого покладено обов'язок надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації відповідно до п. 6 ст. 14 цього Закону.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (надалі Положення про Держгеокадастр), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

У відповідності до пункту 4 вищевказаного Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за:

- веденням державного обліку і реєстрацією земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель;

- дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

- дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

- дотриманням строків своєчасного повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок та обовязковим здійсненням заходів щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням;

- використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення;

- дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах та інш.

Пунктом 7 зазначеного Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

За змістом пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521 (надалі Положення про ГУ Держгеокадастру), Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Держгеокадастру та йому підпорядковане.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (п. 3 Положення про ГУ Держгеокадастру).

Пунктом 4 цього ж Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема:

- здійснює заходи щодо вдосконалення порядку ведення обліку і підготовки звітності з регулювання земельних відносин, використання та охорони земель (пп. 7 п. 4);

- здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку (пп. 9 п. 4);

- організовує виконання на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру (пп. 10 п. 4);

- розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп. 13 п. 4);

- вносить у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин (пп. 14 п. 4);

- здійснює землеустрій, у тому числі забезпечує проведення державної інвентаризації земель (пп. 21 п. 4);

- забезпечує створення, формування і ведення регіонального та місцевого фонду документації із землеустрою (пп. 23 п. 4);

- здійснює державний нагляд у сфері землеустрою (пп. 24 п. 4);

- надає роз'яснення з питань, що належать до його компетенції (пп. 38 п. 4);

- здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю Держгеокадастру (пп. 39 п. 4);

- здійснює інші повноваження, визначені законодавством (пп. 40 п. 4) та інші

Головне управління з метою організації своєї діяльності забезпечує доступ до публічної інформації, що перебуває у його володінні (пп. 4 п. 5).

З огляду на зазначене, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області в силу покладених на нього завдань та наданих з метою їх реалізації повноважень зобовязане володіти інформацією про вільні земельні ділянки державної або комунальної власності (які не надані у користування та можуть бути використані під забудову та інші цілі згідно ст.121 Земельного кодексу України щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), для будівництва капітального або металевого гаражу площею, про вільні земельні ділянки, які можуть бути надані у користування для ведення особистого селянського господарства, для індивідуального дачного будівництва та ведення садівництва, а також відповідною документацією.

Відповідно до ст. 20 даного Закону, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно зі ст. 22 вказаного Закону розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Таким чином перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію, закріплений ч. 1 ст. 22 Закону України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 22 вищевказаного Закону відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

За змістом ч. 4 ст. 22 цього ж Закону у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

В судовому засіданні представник ГУ Держгеокадастру пояснював, що відмова у доступі до публічної інформації надана позивачу з підстав відсутності запитуваної інформації у відповідача як розпорядника інформації, а оформлення письмової відмови відповідає вимогам ч. 4 ст. 22 вищезазначеного Закону, окрім, відсутності у ній розяснення про порядок оскарження.

Зокрема, відповідач у письмових запереченнях проти позову пояснював, що не володіє запитуваною інформацією через те, що наказ Державного комітету статистики України від 05.11.1998 № 377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)» втратив свою чинність на підставі наказу Державного комітету статистики України від 19.08.2015 № 190 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Державного комітету статистики України від 05.11.1998 № 377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)», тобто на сьогодні дана звітність фактично не діє, а йдуть роботи по її запровадженню.

Однак, за змістом заперечень відповідача для надання повної та достовірної інформації на поставлені у запиті позивачем питання, вказаної звітності все одно не було б достатньо, оскільки саме при проведенні суцільної інвентаризації відповідно до п. 23 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 513, можливо було б скласти окремі переліки ділянок, а саме: 1) наданих у власність (користування) без кадастрових номерів, 2) не наданих к власність (користування) у розрізі угідь, 3) земельних ділянок, що використовуються без правовстановлюючих документів на них, 4) земельних ділянок, що використовуються не за цільовим призначенням; 5) не витребуваних земельних часток (паїв), 6) відумерлої спадщини.

Проте головним управлінням на сьогоднішній день не проведена така інвентаризація через відсутність державного фінансування.

У звязку із наведеним, відповідач вважає, що фактично не мав можливості надати позивачу запитувану інформацію стосовно земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Стосовно запиту позивача щодо вільних земельних ділянок комунальної власності, які не надані у користування та можуть бути використані під забудову для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,10 га, будівництва капітального або металевого гаражу площею 0,01 га у м. Полтава та виготовлення викопіювання з генерального плану м. Полтави земельної ділянки за адресою: м. Полтава, вул. Героїв Сталінграда, б.4 у радіусі 2 км, представник відповідача с ході судового розгляду пояснював, що головне управління відповідно до покладених на нього повноважень розпоряджається тільки земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходяться за межами населених пунктів. Оскільки облік земель в межах населених пунктів з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, будівництва гаражів тощо не входить до повноважень головного управління, то така інформація не створювалася в процесі виконання його функцій. Приймаючи до уваги, що вказані питання віднесено до повноважень Полтавської міської ради, то позивачу в оскаржуваній відповіді і було рекомендовано звернутися із відповідним запитом про доступ до публічної інформації саме до названого розпорядника інформації.

Надаючи оцінку вищенаведеним доводам відповідача суд виходить із такого.

Держгеокадастр як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, є держателем Державного земельного кадастру та забезпечує його ведення та адміністрування.

У частині 1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» надано визначення Державного земельного кадастру як єдиної державної геоінформаційної системи відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Метою ведення Державного земельного кадастру є інформаційне забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при регулюванні земельних відносин, управління земельними ресурсами. Організації раціонального використання та охорони земель, здійсненні землеустрою, проведенні оцінки землі, формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів, справлянні плати за землю (ст. 2 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).

Статтею 3 цього ж Закону визначено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: 1) обов'язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти; 2) єдності методології ведення Державного земельного кадастру; 3) об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; 4) внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; 5) відкритості та доступності відомостей Державного земельного кадастру, законності їх одержання, поширення і зберігання; 6) безперервності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру, що змінюються; 7) документування всіх відомостей Державного земельного кадастру.

Ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру (ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).

Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях (ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).

Порядок ведення Державного земельного кадастру визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (із змінами та доповненнями).

Відомостями Державного земельного кадастру є всі відомості, які підлягають внесенню до нього згідно з цим Порядком та у порядку інформаційної взаємодії з іншими кадастрами та інформаційними системами, а також відомості, одержані внаслідок їх оброблення, систематизації та узагальнення (п. 10 Порядку).

Відомості Державного земельного кадастру є офіційними (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про Державний земельний кадастр») і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом (п. 12 Порядку).

Відомості Державного земельного кадастру підлягають відображенню у документах Державного земельного кадастру (п. 13 Порядку).

Пунктом 22 вищевказаного Порядку визначено перелік відомостей, які вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, відомості про землі у межах державного кордону, як відомості про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць (Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, районів, міст, селищ, сіл, районів у містах) та за їх межами (у частині, що характеризують такі землі з урахуванням їх місцезнаходження).

За змістом пункту 12 ст. 21 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» органи державної влади (крім Верховної Ради України) та органи місцевого самоврядування у строк не пізніше п'яти робочих днів після прийняття рішень про затвердження документації із землеустрою і технічної документації з оцінки земель, яка згідно з цією статтею є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надають центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, відповідно до їх компетенції засвідчені копії вказаних рішень для внесення відповідної інформації до Державного земельного кадастру.

Приймаючи до уваги, що Державний земельний кадастр є єдиною універсальною системою відомостей про усі землі, які розташовані в межах державного кордону України, то у ньому мають міститися відомості як про земельні ділянки державної власності, так і про земельні ділянки комунальної власності.

При цьому, до Державного земельного кадастру підлягають включенню в тому числі відомості стосовно земель, облік та розпорядження якими раніше діючим законодавством покладалося на інші органи (райдержадміністрації, органи Держкомзему тощо), повноваження яких в ході реформування сфери земельних відносин передано Держгеокадастру, що врегульовано перехідними положеннями ЗУ «Про Державний земельний кадастр».

Із аналізу оскаржуваної відповіді та письмових заперечень ГУ Держгеокадастру у Полтавській області слідує, що останній вважає себе розпорядником виключно тієї публічної інформації, що утворюється управлінням лише відносно тих земель, облік та та розпорядження якими входить до повноважень управління (сільськогосподарського призначення державної власності).

З даного приводу суд зазначає, що відповідачем не вірно трактуються положення ЗУ «Про доступ до публічної інформації» в частині розуміння визначення «розпорядники публічної інформації».

У довідці до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації роз'яснено, що аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VІ, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях - уся інформація, що перебуває у володінні субєктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

А відтак твердження відповідача, що оскільки ним не утворювалася інформація у процесі обліку та розпорядження землями безпосередньо управлінням, то останній не є розпорядником інформації щодо інших земель, облік та розпорядження якими здійснювалося іншими уповноваженими на те органами, є безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобовязаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ).

Доступ до публічної інформації не поставлено діючим законодавством в залежність від наявності чи відсутності форм державної статистичної звітності, як на те посилається відповідач в оскаржуваній відповіді.

Великий обсяг запитуваної інформації також не є підставою для відмови у її наданні.

У запиті про доступ до публічної інформації позивач просив надати інформацію стосовно вільних земельних ділянок, перелік яких чітко зазначено у запиті, а не відомості до повноважень якого органу належить розпорядження тими чи іншими земельними ділянками, як то розяснив ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, виправдовуючи свою відповідь в ході судового розгляду піклуванням про забезпечення позивача повною інформацією.

Натомість, з аналізу оскаржуваної відповіді суд приходить до висновку, що відповіді по суті поставлених питань у запиті оскаржувана відмова не містить (навіть частково), як не містить і мотивованої відмови у наданні запитуваної публічної інформації.

Одночасно суд зауважує , що частиною 1 статті 20 та частиною 3 статті 22 вищевказаного Закону встановлено, що розпорядник інформації, який не володіє інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобовязаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що розпорядник інформації, в даному випадку відповідач, за запитом на інформацію, який відповідає вимогам ст. 19 Закону України Закон № 2939-VI, зобов'язаний був або задовольнити його, надавши запитувачу достовірну, точну та повну інформацію, або відмовити у задоволенні такого запиту за умови існування законних підстав, які перелічені в частині першій статті 22 Закону, або повідомити запитувача, що запит направлений належному розпоряднику.

Щодо відмови у наданні інформації земельних ділянок за цільовим призначенням із посиланням на сайт Держгеокадастру та Публічну кадастрову карту України, суд приходить таких висновків.

Статтею 3 Закону № 2939-VI закріплено право запитувача на доступ до публічної інформації, яке згідно із пунктом 1 частини 1 вказаної статті гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Отже, виконання розпорядником інформації обов'язку щодо оприлюднення публічної інформації не звільняє його від обов'язку надати таку інформацію на запит.

Частиною 2 статті 22 Закону № 2939-VI передбачено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою у наданні інформації.

Отже, виходячи з приписів ч. 2 ст. 22 Закону України № 2939-VI - посилання на розміщення запитуваної інформації в мережі Інтернет, включаючи офіційний сайт Держгеокадастру - не є належним виконанням розпорядником інформації своїх обов'язків та є порушенням права позивача на доступ до публічної інформації.

З огляду на зазначене, позов підлягає задоволенню із визначенням такого способу відновлення порушеного права позивача, як зобов'язання надати інформацію, визначену ОСОБА_1 в запиті від 06.02.2017 вх. № ПІ-8/0/4-17.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.02.2017 вих. № 31-16-0.2-937/2-17 в задоволенні запиту ОСОБА_1 від 06.02.2017 про надання публічної інформації.

Зобов'язати Головне управління Держеокадастру у Полтавській області надати відповідь на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 06.02.2017, зареєстрований за вх. № ПІ-8/0/4-17, а саме: повідомити про вільні земельні ділянки державної або комунальної власності (які не надані у користування та можуть бути використані під забудову та інші цілі згідно ст.121 Земельного кодексу України щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам) для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0,10 га, для будівництва капітального або металевого гаражу площею 0,01 га у м. Полтава, поінформувати про вільні земельні ділянки , які можуть бути надані у користування у Полтавському районі Полтавської області для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га та ведення садівництва площею 0,12 га. та виготовити викопіювання з генерального плану м. Полтава земельної ділянки за адресою: м. Полтава, вул. Героїв Сталінграда б. 4 у радіусі 2 км.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) в загальному розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 03 травня 2017 року.

Суддя Л.О. Єресько