Справа № 806/776/17
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року Житомир справа № 806/776/17

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шимоновича Р.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та зобов'язати його видати дозвіл на розроблення дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Ворсівської сільської ради Малинського району Житомирської області. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач в порушення вимог абзацу 1 частини сьомої статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України у місячний строк не розглянув його заяву та не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою. Стверджує, що відповідач, виправдовуючи порушення законодавчих термінів, за надуманими причинами незаконно відмовив йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, чим порушив надане йому законом право на отримання у власність земельної ділянки.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Також, до матеріалів справи додав додаткові пояснення, у яких зазначив, що Земельним кодексом України не передбачено право відповідача пропонувати ще раз подати документи, уточнити, тощо, а тому лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 24.02.2017 протирічить положенням частини другої статті 19 Конституції України.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. До матеріалів справи додав письмові заперечення проти позову, за змістом яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що 22.03.2016 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 0,12 га для ведення індивідуального господарства на території Ворсівської сільської ради Малинського району. До заяви ним було додано копію паспорта та кода; лист Ворсівської сільської ради; графічні матеріали та довідку управління Держгеокадастру у Малинському районі (а.с. 7-11).

Матеріалами справи підтверджено, що у визначені Земельним кодексом України строки Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не розглянуло заяву позивача, що стало підставою для звернення до Держгеокадастру.

08.06.2016 відділ звернень громадян та доступу до публічної інформації Держгеокадастру листом № С-3210/0-0.13-234/0/19-16 повідомив ОСОБА_3 (для інформування інших громадян, у тому числі і позивача) про те, що доручив Головному управлінню вжити відповідних заходів реагування та розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва за межами населених пунктів Ворсівської сільської ради Малинського району Житомирської області відповідно до вимог законодавства.

Листом від 24.02.2017 №С-3480/0-1578/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило ОСОБА_1, що із поданих ним графічних матеріалів неможливо визначити відповідність місцерозташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та містобудівної документації, в тому числі неможливо точно визначити місцерозташування затребуваної земельної ділянки в проектних межах через масштаб графічних матеріалів, відсутність інформації щодо прив'язки земельної ділянки до відповідного населеного пункту. Окрім того, у графічній частині не наводиться навіть інформація стосовно меж населеного пункту, частина території якого відображена на графічному матеріалів. Також, в указаному листі Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області запропонувало позивачу повторно звернутися із заявою та сформувати пакет документів.

Вважаючи, що такі дії відповідача не узгоджуються із положеннями Земельного кодексу України, позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та зобов'язати його видати дозвіл на розроблення дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Ворсівської сільської ради Малинського району Житомирської області.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Згідно зі частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно зі частиною другою статті 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт "в" частини третьої статті 116 Земельного кодексу України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною шостою указаної статті Кодексу передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно зі частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що до клопотання про отримання земельної ділянки слід додавати графічні матеріали, на яких зазначено її бажане місце розташування. Метою надання цих матеріалів є необхідність її ідентифікації відповідачем для перевірки відповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Від перевірки указаних підстав залежить рішення відповідача про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Матеріалами справи підтверджено, що з наданих позивачем графічних матеріалів неможливо ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, що виключає можливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Правова позиція суду узгоджується із правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної в постанові від 21.01.2016 у справі № К/800/49482/15.

Зважаючи на те, що позивачеві відмовлено у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання його представника про відшкодування витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Керуючись статтями 86, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович