Справа № 810/4081/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року м.Київ № 810/4081/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації;

Київської обласної державної адміністрації

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач - 1) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Управлінням соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації було направлено до Київської обласної державної адміністрації подання Миронівської районної державної адміністрації щодо видачі їй посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії.

Водночас, Київська обласна державна адміністрація фактично відмовила у встановленні їй статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, посилаючись на Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-У111.

Позивач не погоджується з таким рішенням субєкта владних повноважень та вважає, що відмова Київської обласної державної адміністрації у встановленні їй статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та видачі відповідного посвідчення є безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах законодавства, а саме статей 9,11, 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В адміністративному позові позивач зазначає, що на її думку, необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

При цьому, позивач вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 року відбулося правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не впливають на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, категорії 4, який було отримано до 01.01.2015 року.

Позивач зауважила, що з 22.09.1993 вона має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії, оскільки станом на 01.01.1993 вона проживала та постійно працювала на території зони посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років. Відповідне посвідчення серії В-1 № 751506, яке було їй видане 22.09.1993 Київською обласною державною адміністрацією, є чиним та таким, що не було скасовано та/або визнано не недійсним.

Тобто, зазначає позивач, на час отримання нею Експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 25.02.2015 № 805, довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0197981 від 26.02.2015 та на момент звернення 07.06.2016 із заявою про надання статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та видачі посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, вона мала статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Зауважила, що саме у звязку з дією іонізуючого випромінювання внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС вона захворіла та отримала першу групу інвалідності.

Позивач стверджує, що з огляду на зазначені обставини та відповідно до вимог чинного законодавства, вона має право на отримання статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, а тому дії відповідача щодо відмови у встановленні їй статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та видачі відповідного посвідчення є незаконними.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/4081/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

20.02.2017 від Київської обласної державної адміністрації до суду надійшли заперечення на адміністративний позов, в яких відповідач - 1 просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав внесення змін до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильсокї катастрофи" та виключення зони посиленого радіоекологічного контролю. Отже, на думку відповідача - 1, позивач не проживає на території забрудненої зони.

Разом з цим, відповідач - 1 звертав увагу суду, що відповідно до листа Мінсоцполітики від 08.06.2015 № 658/20/112-15 потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії мають правові підстави для отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії у разі видачі медико-соціальною експертною комісією довідки про встановлення причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою до набрання чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-УІІІ.

Проте, згідно з даними довідки МСЕК огляд позивача було проведено 26.02.2015, тобто після набрання чинності вказаним Законом, а тому на момент її видачі ОСОБА_1 не мала статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зауважив, що такої ж думки дотримується Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 29.11.2016 року по справі № 806/3570/15.

За наведених обставин, відповідач - 1 стверджує що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, разом з запереченнями відповідачем - 1 було надано до суду клопотання про заміну відповідача Київської обласної державної адміністрації на належного ОСОБА_2 соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Розглянувши вказане клопотання суд протокольною ухвалою від 20.02.2017 залучив до участі у справі ОСОБА_2 соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач 2) в якості другого відповідача на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України.

10.03.2017 від ОСОБА_2 соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації до суду надійшли заперечення на адміністративний позов. В обґрунтування правової позиції відповідач 2 зазначив доводи аналогічні викладеним Київською обласною державною адміністрацією в своїх запереченнях на позов від 20.02.2017. Просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та справу розглядати без участі представника ОСОБА_2.

У судове засідання, призначене не 13.03.2017 сторони не зявились та явку уповноважених представників до суду не забезпечили. Разом з цим, з наявних у справі доказів, а саме розписки та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за № 588,судом встановлено, що про дату, час та місце судового розгляду справи уповноважені представники сторін були належним чином повідомлені.

13.03.2017 до початку судового засідання від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд даної справи в порядку письмового провадження без його участі. У вказаному клопотанні представник позивача також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Разом з цим, до суду надійшло також клопотання відповідача 1 про здійснення судового розгляду справи без участі уповноваженого представника Київської обласної державної адміністрації.

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За вказаних обставин, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

22.04.1993 ОСОБА_1 отримала посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4) (а.с.14).

26.02.2015 позивач отримала довідку медико-соціальної експертної комісії, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлена перша група інвалідності з 26.02.2015 по захворюванню, повязаному із впливом аварії на ЧАЕС (а.с.15).

Як стверджує позивач, її заява від 07.06.2016 про видачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 разом із доданими до цієї заяви документами та поданням Миронівської районної державної адміністрації були направлені Управлінням соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації до Київської обласної державної адміністрації.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, розглянувши вказані документи позивача ОСОБА_2 соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації листом № 05-59-1346 від 14.07.2016 повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для видачі їй посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, посилаючись на Закон України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2012 № 76-VII (далі закон -№76-VII), яким виключено абзац пятий частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, а тому з 01.01.2015 позивач не проживає на забрудненій території. У вказаній відповіді субєктом владних повноважень також вказано, що поновлення розгляду порушеного права можливо лише за умови внесення відповідних змін до чинного законодавства України та при цьому, ОСОБА_2 прикладає значних зусиль, щоб на законодавчому рівні врегулювати ситуацію, яка склалась та надасть можливість скористатись ОСОБА_1 своїми правами (а.с. 22-23).

Вважаючи, незаконними дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Київської облдержадміністрації щодо відмови у визнанні її постраждалою від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, а також відмови у видачі їй відповідного посвідчення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає про таке.

Основні засади щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із змінами і доповненнями (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Питання віднесення осіб до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи визначенні нормами статей 11, 14 вказаного Закону.

Так, за приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до пункту 1, 4 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1. До четвертої категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Судом встановлено, що отримане 22.09.1993 та наявне у позивача на час розгляду справи посвідчення потерпілого категорії 4 серії В-І № 751506 є діючим довічно.

Відповідно до частин 1-3 статті 65 Закону № 796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 51 Посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Статтею 15 Закону № 796-XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону № 796-XII кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку № 51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII.

Режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 №76-VIII абзац п'ятий частини другої (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону України Про правовий режим території,що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначав зони посиленого радіоекологічного контролю, виключений.

Цим же Законом було виключено статтю 2 (Визначення категорії зон радіоактивного забруднених територій) та статтею 23 (Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4) Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вказані зміни до Закону вступили в силу з 01.01.2015.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач на час встановлення 26.02.2015 медико-соціальною експетроною комісією заключного діагнозу, який став підставою встановлення причинного зв'язку інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС позивач вже мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Суд наголошує, що відповідно до приписів статті 12 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи) встановлено, що право на отримання статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, пов'язане саме з фактом встановлення причинного зв'язку інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС.

Крім того, суд звертає увагу, що вказані зміни стосуються виключно питання правового режиму відповідної території, яка зазнала радіоактивного забруднення та не відносяться до інших питань, врегульованих законодавчими актами, зокрема, щодо визначення статусу та пільг осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд також акцентує увагу, що жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі УкраїниПро статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не відбулось.

При цьому, з аналізу приписів вказаних нормативно-правових актів вбачається, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу повязана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідачів на лист Мінсоцполітики від 08.06.2015 № 658/20/112-15, а також рішення Вищого адміністративного суду України у від 29.11.2016 року по справі № 806/3570/15, оскільки зазначені документи мають лише рекомендаційний характер та повинні узгоджуватись з нормами чинного законодавства. При цьому, суд зауважує, що відомості щодо документу за № 658/20/112-15 від 08.06.2015 на офіційних веб-порталах Верховної ради України та Міністерства соціальної політики відсутні. У свою чергу, висновки Вищого адміністративного суду України відповідно до норм чинного законодавства не є обовязковими для врахування іншими судами при вирішенні аналогічної категорії справ.

Разом з цим, суд звертає увагу, що з аналізу вказаних вище норм законодавства вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для видачі особі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема є одночасна сукупність наступних умов: 1) встановлення цій особі інвалідності та 2) - наявність довідки МСЕК про причинно-наслідковий зв'язок настання інвалідності особи із аварією на ЧАЕС.

Таким чином, посилання державного органу на те, що територія, на якій проживає позивач з 01.01.2015 не є зоною радіоактивного забруднення, взагалі не стосуються спірного права особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що позивач має всі юридичні підстави передбачені діючим законодавством на отримання посвідчення категорії 1.

Як вже зазначалось, Управлінням соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації на підставі заяви позивача було направлено подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення позивачу ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І.

Приписами статті 65 Закону № 796 встановлено, що видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Отже, видача посвідчень потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у тому числі 1 категорії у даному випадку належить до компетенції Київської обласної державної адміністрації.

При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_2 соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, який є структурним підрозділом державної адміністрації, діє на підставі Положення про ОСОБА_2 соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 05.02.2013 № 43 та відповідно до пункту 34 цього Положення серед повноважень цього органу є, зокрема, виконання таких функцій, як організація та координація роботи, пов'язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, судом встановлено, що позивач на законних підставах та з дотриманням визначеної законодавством процедури звернувся з заявою до уповноваженого органу - про видачу посвідчення потерпілого категорії І серії А, для чого надав передбачені законодавством документи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відмова ОСОБА_2 соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, викладена у листі № 05-59-1346 від 14.07.2016, у встановленні ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І та видачі відповідного посвідчення є протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

У свою чергу, щодо позовної вимоги про зобовязання Київську обласну державну адміністрацію розглянути подання Управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації про встановлення їй статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 -ї категорії з видачею відповідного посвідчення, суд зазначає про таке.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого розгляду адміністративних справ.

Тобто, завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

При цьому, суд зауважує, що у пункті 145 рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства вказано, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Разом з цим, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Як було встановлено судом, відмова відповідача у визанні ОСОБА_1 постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі їй відповідного посвідчення була мотивована єдиною підставою, яка, у свою чергу, визнана судом у цій справі протиправною, а тому, суд зазначає, що будь-які інші перешкоди для видачі позивачу посвідчення відсутні.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобовязання ОСОБА_2 соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, як структурного підрозділу, який виконує функції щодо організації та координації роботи, пов'язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, розглянути подання Управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації про встановлення ОСОБА_1 статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 -ї категорії та видати відповідне посвідчення.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Необхідність здійснення правосуддя саме на підставі принципу верховенства права (а не законності) закріплена також в статті 129 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не надано суду жодних доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності своєї позиції відносно відсутності у осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, категорії 4 права на отримання статусу постраждалих від Чорнобильської катастрофи категорії 1 за умови наявності причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою після 01.01.2015.

У свою чергу, на підставі наявних у справі доказів та встановлених в ході судового розгляду справи обставин, позивачем доведено суду його законне право на отримання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та посвідчення відповідної категорії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з вимогами статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Враховуючи, що позивач відноситься до категорії осіб, які на підставі пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а клопотання про стягнення інших судових витрат позивач не заявляв, судові витрати на його користь стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 94, 97, 122, 158 - 163, 167, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову ОСОБА_2 соціального населення Київської обласної державної адміністрації щодо присвоєння ОСОБА_1 постраждалим статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії.

3. Зобов'язати ОСОБА_2 соціального населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання Управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації Київської області про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Панова Г. В.