Справа № 226/77/17
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Редько Ж.Є.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року справа №226/77/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради

на постанову Димитровського міського суду Донецької області

від 22 березня 2017 року

по адміністративній справі № 226/77/17

за позовом ОСОБА_3

до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради

про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) у січні 2017 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (далі відповідач, управління), в якому просила визнати протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу допомоги при народженні дитини ОСОБА_4; зобовязати відповідача призначити та здійснити виплату позивачу допомоги при народженні дитини за її заявою від 05.07.2016 року (а.с.2-4).

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 22 березня 2017 року позовні вимоги задоволені, визнані протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; рішення відповідача від 26 жовтня 2016 року про відмову позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини визнати неправомірним і скасувати; зобовязати відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу при народженні дитини, передбачену ст.10 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», за її заявою від 05 липня 2016 року (а.с.74-80).

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заявник апеляційної скарги, посилаючись на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII) та Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», зазначає, що Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі відсутності особи за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати, що і стало підставою для відмови позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини. В апеляційній скарзі відповідач зауважив про розгляд справи за відсутності представника управління, дане клопотання задоволено судом.

Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_3 з 05 вересня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Подружжя є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5, 6).

Позивач та її донька взяті на облік як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у звязку з чим відповідачем видані відповідні довідки від 05.07.2016 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, з яких вбачається, що зареєстроване місце проживання позивача та її дитини м. Макіївка, Донецька область, вул. Калининська, 9/26, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.7,8).

Позивач 05.07.2016 року звернулась до відповідача із заявою про призначення їй допомоги при народження другої дитини (а.с.69-70).

Рішення відповідача від 26.10.2016 року позивачу відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини відповідно до п.13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 року № 365 та рішення комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженої рішенням виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 26.10.2016 року № 17, у звязку з тим, що заявник не мешкає за місцем фактичного проживання (а.с.71).

Відсутність позивача за адресою, зазначеною у довідці, а саме: м. Мирноград, вул. Мира, б.93, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сімї від 21.10.2016 року (а.с.68).

На підставі вказаного акту комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджена рішенням виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 26.10.2016 року № 17, прийняла рішення, викладене у протоколі засідання, про відмову позивачу у призначенні соціальної виплати (а.с.53-55,56).

З урахуванням даного висновку комісії відповідачем прийнято вищенаведене рішення про відмову позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини.

Спірним в межах цієї справи є питання правомірності не призначення відповідачем позивачу соціальної допомоги при народженні дитини.

Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII) відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини (п.2 ч.1 ст.3 Закону № 2811-XII).

Згідно статті 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Статтею 11 Закону № 2811-XII встановлено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, яка є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання на території України, народивши 08.11.2015 року доньку, протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини звернулася до відповідача за місцем реєстрації як внутрішньо переміщена особа з заявою, затвердженою наказом Мінсоцполітики України 21.04.2015 року № 441, про призначення допомоги при народженні дитини (другої) та копією свідоцтва про народження дитини, видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач повною мірою виконала вимоги, встановлені Законом для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги. Жодних повідомлень про невідповідність або неповноту поданого пакету документів відповідачем позивачеві не спрямовувалось.

Підставою для відмови в призначенні допомоги при народженні дитини стало відсутність позивача за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи. Проте, ця обставина не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги.

Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України.

Відповідно до пункту 1 статі 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної ОСОБА_1 України № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна ОСОБА_1 України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, встановлений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись ст. 24, ст. 41, ст. 167, ст. 184, ч.1 ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 22 березня 2017 року по справі № 226/77/17 залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 22 березня 2017 року по справі № 226/77/17 залишити без змін.

Ухвала постановлена та підписана 16 травня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2