Справа № 358/246/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 358/246/17 Головуючий у 1-й інстанції: Корбут В.М.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Кагарлицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Богуславського районного суду Київської області від 28.03.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірним рішення управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області № 214 від 06.02.2017 щодо відмови їй у перерахунку пенсії державного службовця;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області провести їй 01.02.2017 перерахунок та виплату пенсії державного службовця з врахуванням підвищення заробітної плати державним службовцям з 01.12.2015 відповідно до постанови КМ України № 1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», з 01.05.2016 року відповідно до постанови КМ України «Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» від 06.04.2016 № 292 та з 01.01.2017 відповідно до постанови КМ України № 15 від 18.01.2017 «Питання оплати праці державних органів», виходячи із заробітної плати станом на 01.01.2017, зазначеної в довідці управління фінансів Богуславської районної державної адміністрації Київської області від 02.02.2017 № 18, у розмірі 80 % заробітної плати.

Постановою Богуславського районного суду Київської області від 28.03.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеною вище постановою відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 перебуває на обліку в Кагарлицькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та з 11.07.2015 отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 80 % суми заробітної плати.

Із довідки про заробітну плату № 18 від 02.02.2017, виданої начальником управління фінансів Богуславської районної державної адміністрації Київської області вбачається, що заробітна плата по посаді начальника відділу - головного бухгалтера Богуславської районної державної адміністрації Київської області станом на 01.05.2016 становить 5 251, 50 грн.; станом на 01.01.2017 становить 5 850,00 грн. (а.с.13).

03.02.2017 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок розміру їй пенсії в зв`язку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу працюючим державним службовцям, надавши довідку управління фінансів Богуславської районної державної адміністрації Київської області від 02.02.2017 № 18.

Рішенням від 06.02.2017 № 214 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення вимог заяви, оскільки, по-перше, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсій», який передбачав порядок перерахунку пенсії державних службовців, було виключено, по-друге, даний вид перерахунку ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» не передбачено, оскільки вказана стаття втратила чинність з 01.05.2016.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Кагарлицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області не мало правових підстав для відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії у зв`язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючого державного службовця, а тому позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон) у редакції, яка діяла на момент призначення Позивачу пенсії, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Приписи ст. 37-1 Закону в редакції, яка була чинна на момент виникнення у Позивача права на перерахунок пенсії, визначали, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 4 та 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» в редакції, яка була чинною до 15.12.2015, передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

У зв'язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» був виключений, п. 5 - змінений.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з твердження суду першої інстанції, що згідно положень ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач працювала в управлінні фінансів Богуславської районної державної адміністрації Київської області на посаді начальника відділу - головного бухгалтера.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату районних, районних у мм. Києві та Севастополі рад (додаток № 49).

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» приписано міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів необхідно вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов'язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що особа, якій було призначено пенсію у відповідності до Закону України «Про державну службу» 16.12.1993 №3723-ХІІ, мала право на її перерахунок на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 01.12.2015.

Разом з тим, покладаючи на відповідача обов'язок провести позивачу перерахунок пенсії державного службовця на підставі довідки управління фінансів Богуславської районної державної адміністрації Київської області від 02.02.2017 № 18, в якій зазначено розмір заробітної плати по посаді, на якій працював позивач, виходячи з розмірів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців» та постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці державних органів», суд першої інстанції не врахував наступного.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, у зв'язку з чим Закону від 16.12.1993 № 3723-ХІІ втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, яка набрала чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, з 01.05.2016 Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

При цьому, приписи Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містять такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, а також положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців з 01.05.2016 та 01.01.2017 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців» та постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці державних органів», оскільки ними були визначені розміри посадових окладів на виконання вимог Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку позивач отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням права останнього на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Колегією суддів, разом з іншим, враховується і правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

У свою чергу, Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2. вказаного рішення також зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116). У рішенні від 02.03.1999 № 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» і постанови № 865 у редакціях, чинних на момент призначення пенсії, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 06.02.2016 № 292 та постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 встановлювали на 2016 та 2017 роки норми схеми посадових окладів державних службовців у відповідності до Закону України «Про держану службу» від 10.12.2015, у зв'язку з чим твердження апелянта про зміну законодавства, що регулює спірні правовідносини, є обґрунтованим, чого не було враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував приписи ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постанови Кабінету Міністрів України від 06.02.2016 № 292 та постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці державних органів», що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт надав до суду докази, що підтверджують правомірність вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 122, 183-2, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кагарлицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області задовольнити.

Постанову Богуславського районного суду Київської області від 28.03.2017 - скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Степанюк А.Г.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Степанюк А.Г.

Кузьменко В. В.