Справа № 2-а-11558/09/2170
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-11558/09/2170

Категорія:9.2Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Херсоні на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року у справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинним рішення про застосування штрафних санкцій, за позовом Державної податкової інспекції у м. Херсоні до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И Л А :

Приватний підприємець ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання частково нечинним рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні від 12.05.09 № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій в сумі 31450 грн. за порушення пункту 2.6 ст. 2 Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті України. Позивач посилається на порушення оформлення направлення на перевірку, не був наданий наказ керівника податкового органу або рішення суду чи постанова слідчого на проведення такої перевірки. Порушений 10-денний строк прийняття рішення про застосування штрафу. В доповненні до адміністративного позову позивач вказував про те, що податкова інспекція має право застосовувати до платників податків штрафні санкції у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України (п. 11 ст. 11 Закону «Про державну податкову службу в Україні»), а Указ Президента таким законом не є. Позивач здійснює облік готівкових коштів в книзі обліку доходів та витрат, так як є платником єдиного податку. Ні в акті перевірки, ні в рішенні про застосування штрафних санкцій не конкретизовано яку частину п. 2.6 ст. 2 Положення про ведення касових операцій порушено позивачем. В рішенні про застосування штрафних санкцій податкова інспекція встановили 10-дений термін для сплати штрафу з посилання на норми Закону «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами», що даний штраф не є податковим зобов'язанням. Вказане призводить до порушення прав позивача.

Представник позивача просив задовольнити позов.

Представник ДПІ у м. Херсоні проти позову заперечував, посилаючись на те, що штрафні санкції за порушення порядку ведення касових операцій у національній валюті України застосовані правомірно на підставі матеріалів перевірки. Фахівці ОДПІ встановили порушення підприємством норм, які регулюють обіг готівки, тому було застосовано фінансову санкцію у розмірі 31450 грн. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

Суд об'єднав дану справу разом із справою № 2а-1522/10/2170 за позовом державної податкової інспекції у м. Херсоні до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення штрафу, застосованого рішенням від 12.05.09 № НОМЕР_1. Представник ДПІ просить стягнути штраф в примусовому порядку, представник приватного підприємця просить відмовити в задоволенні позову про стягнення штрафу.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року позов ПП ОСОБА_2 задоволено, визнано нечинним рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 12 травня 2009 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій в сумі 31 450 грн. В задоволенні позовних вимог державної податкової інспекції у м. Херсоні про стягнення з ПП ОСОБА_2 фінансової санкції в сумі 31 450 грн. відмовлено.

ДПІ у м. Херсоні на зазначену постанову було подано апеляційну скаргу в якій апелянт просить скасувати постанову від 30 червня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПП ОСОБА_2 відмовити повністю та задовольнити позовні вимоги ЛПІ у м. Херсоні про стягнення фінансової санкції.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання, належним чином повідомлені про розгляд справи, не прибули сторони, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що податковими ревізорами-інспекторами ДПІ у м. Херсоні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі направлення № 661/237 від 27.04.09 та графіку перевірок на квітень 2009 року у присутності підприємця було проведено перевірку за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, в якій здійснює торгівлю приватний підприємець ПП ОСОБА_2 Перевіряючими було встановлено відсутність книги обліку доходів та витрат, внаслідок чого ревізори зафіксувати в акті перевірки про те, що вимоги п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»не розповсюджуються на позивача. Пунктом 6 ст. 9 Закону про РРО передбачено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються: при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику. За висновком ДПІ застосування реєстратора розрахункових операцій для приватного підприємця є обов'язковим. Ревізори зазначили в акті перевірки про продаж приватним підприємцем бетону та надання послуг перевезення за готівкові кошти без застосування РРО за витратними накладними № СП-НІР-00996 на суму 890 грн., № СП-НІР-01373 від 02.06.06 на суму 1350 грн., № СП-НІР-01374 від 02.06.06 у розмірі 1580 грн., № СП-НІР-01394 від 02.06.06 на суму 1005 грн., № СП-НІР-00992 від 12.05.06 на суму 1465 грн., на загальну суму 6290 грн. Джерело походження цих накладних відповідач не пояснив. В пояснювальній записці до акту перевірки приватний підприємець пояснив, що книга обліку доходів та витрат була вкрадена у бухгалтера у маршрутному таксі і ще не поновлена.

За результатами перевірки було складено акт від 27.04.09 № 33/21/03/23/НОМЕР_2, на підставі якого ДПІ було прийнято рішення від 12.05.09 № НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 31450 грн. за порушення пункту 2.6 ст. 2 Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті України, за не оприбуткування готівки в сумі 6290 грн. Штрафні санкції застосовані згідно з абзацом 3 пункту 1 Указу Президента від 12.06.1995, № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми (6290 грн. х 5 = 31450 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову приватного підприємця та відмови у задоволенні вимог ДПІ.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не вбачається порушень порядку проведення перевірки, яка проведена на підставі направлення на перевірку та плану перевірок на квітень 2009 року.

У відповідності до сьомої частини статті 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Частиною восьмою статті 11-1 встановлено, що позапланова виїзна перевірка здійснюється на підставі виникнення обставин, викладених у цій статті, за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом. У відповідності до положень статті 11-2 посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, та за умови надання платнику податків під розписку: направлення на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки. Ненадання цих документів платнику податків , є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Суд першої інстанції вірно прийняв до уваги, що приватний підприємець допустив ревізорів до проведення перевірки, отже вважав їх дії правомірними. Тому ненадання позивачу наказу про проведення перевірки є формальним порушенням вимог Закону «Про державну податкову службу в Україні».

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушення 10-денного строку прийняття рішення про застосування штрафу ніяким чином не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача і не є підставою для скасування рішення. Посилання позивача на те, що податкова інспекція має право застосовувати до платників податків штрафні санкції у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України (п. 11 ст. 11 Закону «Про державну податкову службу в Україні»), а Указ Президента таким законом не є, також не приймається до уваги, оскільки частиною 4 розділу 15 Перехідних положень Конституції України (N 254к/96-ВР від 28.06.96 р.) передбачено, що Президент України протягом трьох років після набуття чинності Конституцією України має право видавати схвалені Кабінетом Міністрів України і скріплені підписом Прем'єр-міністра України укази з економічних питань, не врегульованих законами, з одночасним поданням відповідного законопроекту до Верховної Ради України в порядку, встановленому статтею 93 цієї Конституції. Такий указ Президента України вступає в дію, якщо протягом тридцяти календарних днів з дня подання законопроекту (за винятком днів міжсесійного періоду) Верховна Рада України не прийме закон або не відхилить поданий законопроект більшістю від її конституційного складу, і діє до набрання чинності законом, прийнятим Верховною Радою України з цих питань. Указом Президента України врегульовано питання, які не були врегульовані окремим законом, тому він є чинним та обов'язковим до виконання.

Приватний підприємець, який знаходиться на спрощеній системі оподаткування, повинен вести облік доходів та витрат у відповідній книзі.

Відповідно до вимог ст. 1 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні під терміном «оприбуткування готівки»розуміється проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій. В тій же статті визначено, що книга обліку доходів і витрат «документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки». При цьому оприбуткування готівки є облік готівки наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касових документів і відображенням у відповідній книзі обліку, для підприємств, яким згідно Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК. Згідно з пунктом 1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1269, книга обліку доходів і витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку). Пунктом 5 Порядку визначено, що суб'єктом підприємницької діяльності до книги обліку доходів і витрат заносяться відомості, серед яких сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

Позивач, як платник єдиного податку, не надав доказів ведення ОСОБА_5 обліку доходів і витрат, які підлягають оподаткуванню, порядок ведення якої затверджено наказом ДПАУ від 29.10.99 р. № 599.

Відповідно до цього Порядку обов'язковому заповненню підлягають лише графи 1, 3, 6 та 7 - «період обліку (день, тиждень, місяць, рік)», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий доход». У графі «сума виручки (доходу)»відображається фактично отримана сума виручки. Згідно зі ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). ОСОБА_5 обліку доходів і витрат за квартал (рік) є підставою для складання і подання до податкових органів звітів про результати діяльності фізичних осіб - СПД, які є платниками єдиного податку. ОСОБА_5 повинна вестись для того, щоб контролювати обсяг виручки підприємця від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік, у випадку перевищення приватним підприємцем річної суми виручки 500 тис. грн., такий підприємець повинен перейти на загальну систему оподаткування.

Позивач не заперечує факт того, що на день перевірки він не мав належним чином зареєстрованої ОСОБА_5 обліку доходів та витрат. Посилання представника позивача на відмову податкової інспекції зареєструвати таку книгу не є підставою звільнення приватного підприємця від виконання вимог, встановлених законодавчими актами України для ведення обліку. Якщо підприємець втратив книгу, необхідно вжити заходи щодо її поновлення, і якщо він вважає безпідставною відмову в реєстрації книги обліку доходів та витрат, він має право оскаржити таку відмову в установленому законом порядку.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приватним підприємцем не вівся належний облік готівки.

Відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції. Статтею 239 Господарського кодексу України передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого субєкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності. Відповідно до статті 241 Господарського кодексу України, адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності, перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові чи інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Штрафні (фінансові) санкції за порушення норм Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті України, підпадають під законодавче визначення адміністративно-господарської санкції та є такою санкцією за своєю юридичною сутністю. Відповідно до статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Строк, протягом якого до господарюючого субєкта може бути застосована адміністративно-господарська санкція, в даному випадку не дотримано органом податкової служби.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на дату прийняття рішення ДПІ вже сплив однорічний строк для застосування адміністративно-господарських санкцій за не неоприбуткування готівкових коштів від реалізації продукції до книги обліку доходів та витрат у 2006 році.

Закінчення строку виключає застосування таких санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності за вчинене ним порушення правил здійснення господарської діяльності. Порушення позивачем правил обігу готівки вчинено у травні-червні 2006 року, акт про перевірку, яким зафіксовано вчинене порушення, складений 27.04.09, а штрафні (фінансові) санкції застосовані 12.05.09.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач за первинним позовом, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 червня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький