Справа № 813/4494/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/2416/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.,
суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.
секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в грудні 2016 року звернувся з позовом в суд до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та просив визнати протиправною відмову у наданні додаткової відпустки та зобов`язати надати таку за 2016 рік; визнати, що на момент звернення до вищестоящого командування особливий період в Україні не діяв; зобов`язати відповідача компенсувати моральну шкоду в розмірі 100 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що на рапорт від 01.11.2016 року про надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком на 14 календарних днів, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», отримав відмову, оформлену листом від 08.12.2016 року №Т-30/3932. Відмова обґрунтована дією особливого періоду, протягом якого така відпустка не надається. З посиланням на положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про оборону України» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Укази Президента України «Про часткову мобілізацію» вказує на відсутність в Україні особливого періоду на момент звернення до відповідача з заявою про надання додаткової відпустки.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року в справі №813/4494/16 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року в справі №813/4494/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та виходить з тих же мотивів, що наведені в позовній заяві.

Сторони по справі в судове засідання не з`явились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу за контрактом, укладеним з Державною прикордонною службою України, строк дії якого продовжено з 20.04.2015 року на період до оголошення демобілізації.

На час виникнення спірних правовідносин позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

З 28.11.2016 року по 28.12.2016 року перебував у відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 м. Мукачево, що підтверджується витягами з наказів командира в/ч НОМЕР_1 від 28.11.2016 року №232-вв та від 28.12.2016 №254-вв.

06.12.2016 року за вх.№6208 до Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України рекомендованим листом надійшов рапорт позивача від 01.11.2016 року про надання додаткової оплачуваної відпустки терміном 14 діб з 16.12.2016 року згідно пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику бойових дій.

Листом від 08.12.2016 року №Т-30/3932 відповідач відмовив у наданні такої відпустки. Відмова обґрунтована посиланням на положення пунктів 17-19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Право військовослужбовців на відпустки та порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них врегульовано статтею 10-1 Закону № 2011-XII.

Відповідач відмовив позивачу у наданні додаткової відпустки на підставі положень пунктів 17-19 статті 10-1 Закону № 2011-XII.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 цієї ж статті в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

За положеннями пункту 19 статті 10-1 Закону № 2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Позивач стверджує, що в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

Як передбачено частиною першою статті 4 Закону № 3543-XII, організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (частина третя статті 4). Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення (частина пята статті 4).

Як закріплено частиною восьмою статті 4 Закону № 3543-XIIз моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Визначення поняття «особливий період», окрім Закону № 3543-XII, міститься і у Законі України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-XII (далі - Закон № 1932-XII).

Так, відповідно до абзацу одинадцятого статті 1 Закону № 1932-XII, особливий період це - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII (далі Указ № 1126-VII), оголошено проведення часткової мобілізації (далі мобілізація) на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Отже, з моменту прийняття Президентом України Указу №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні з 17.03.2014 настав особливий період в розумінні абзацу п`ятого статті 1 Закону № 3543-XII та абзацу одинадцятого статті 1 Закону № 1932-XII.

Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» від 6 травня 2014 року №454/2014, від 21 липня 2014 року № 607/2014, від 14 січня 2015 року № 15/2015, на які посилається позивач, встановлювалися строки проведення наступних хвиль часткової мобілізації у 2014 та 2015 роках.

Указом Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 визначено строки звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Суд зазначає, що протягом 2014-2016 років Президентом України не приймалося рішень про проведення демобілізації в розумінні абзацу шостого статті 1 Закону № 3543-XII, тобто як комплексу заходів, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

У вказаний період відбувалася лише демобілізація військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто звільнення військовослужбовців з військової служби в запас.

Демобілізація військовослужбовців не тотожна демобілізації в розумінні абзацу шостого статті 1 Закону № 3543-XII.

Суд зазначає, що протягом 2014-2016 років Президентом України не приймалося рішень про проведення демобілізації в розумінні абзацу шостого статті 1 Закону № 3543-XII, тобто як комплексу заходів, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

У вказаний період відбувалася лише демобілізація військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто звільнення військовослужбовців з військової служби в запас.
Демобілізація військовослужбовців не тотожна демобілізації в розумінні абзацу шостого статті 1 Закону № 3543-XII.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (серія НОМЕР_3 ), виданим Західним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України.

Як учасник бойових дій позивач має право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Особливість надання відпусток військовослужбовцям в особливий період визначена пунктами 17-19 статті 10-1 Закону № 2011-XII і полягає у тому, що військовослужбовцям-чоловікам, які не є хворими або тяжко пораненими, може бути надано лише одну додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Позивач у 2016 році таку додаткову відпустку використав, подавши рапорт про надання відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин для здачі залікової сесії.

У відповідності до положень пункту 19 статті 10-1 Закону № 2011-XII використання позивачем однієї додаткової оплачуваної відпустки унеможливлює надання йому додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З огляду на наведене апеляційні вимоги необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року в справі №813/4494/16 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. О. Яворський
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повний текст виготовлено 13.05.2017 року