Справа № П/811/1817/16
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року справа № П/811/1817/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до прокуратури Кіровоградської області (далі - Прокуратура) (треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області (далі - Служба), Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент)) про визнання протиправними бездіяльності та рішень, скасування останніх, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до відповідача про визнання протиправною бездіяльності стосовно невиконання рішення суду про його поновлення на роботі.

Також, просив визнати протиправними та скасувати наказ про його призначення і звільнення з посади, котра не вказана у рішенні суду, та інші додаткові накази і поновити на роботі.

Водночас, просить зобов'язати Прокуратуру скасувати запис у трудовій книжці і здійснити запис про поновлення на посаді.

ОСОБА_1 прагне стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання постанови суду про поновлення на роботі, компенсацію втрати частини доходів за порушення строків їх виплати, середній заробіток за час затримки виплати належних коштів при звільненні та моральну шкоду у сумі 50000 грн. (Том 3 а.с.51-72).

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги заяви.

Пояснив, що відповідач не виконував рішення суду тривалий час, а потім запропонував призначити на іншу посаду і зразу ж звільнити.

Стверджував, що у нього не було іншого вибору, як пристати на цю пропозицію, котру вважає незаконною.

Зазначив, що під час звільнення йому своєчасно не виплатили премію.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову.

Пояснила, що за згодою позивача останнього призначили на іншу посаду, ніж та, яка зазначена у рішенні суду.

Стверджувала, що іншим чином не можливо виконати рішення суду.

Зазначила, що премія під час звільнення не могла бути виплачена, оскільки нараховувалась на підставі рішення керівника, котре прийнято після згаданої події.

Звертала увагу суду, що середні заробітки за час вимушеного прогулу і за затримку виконання рішення суду є разовими виплатами, що виключає стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх сплати.

Представник Служби до суду не з'явилась та не надсилала заперечень.

Представник Департаменту пояснила, що в межах виконавчого провадження стосовно поновлення позивача на роботі не приймалась постанова про його закінчення, оскільки відповідач не виконав судове рішення (Том 3 а.с.37-38, 74-75).

Ухвалою суду від 13 травня 2017 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (Том 3 а.с.84-85).

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури з 14 грудня 2015 року (Том 1 а.с.24-31).

Водночас, суд зобов'язав відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2015 року по 14 березня 2016 року та моральну шкоду.

Рішення суду в частині виплати коштів виконано 20 січня 2017 року (Том 1 а.с.191-193).

Виплачуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, Прокуратура утримала податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

23 травня 2016 року Департамент відкрив виконавче провадження стосовно поновлення позивача на роботі (Том 1 а.с.69-70).

16 січня 2017 року відповідач прийняв наказ №22ц, яким ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконані судових рішень прокуратури області (Том 1 а.с.107).

У наказі не зазначено, з якої дати він призначений на посаду.

Разом з тим, наказ містить відомості, що він прийнятий на підставі постанови суду та заяви позивача.

17 січня 2017 року Прокуратура прийняла наказ №23ц про звільнення ОСОБА_1 зі згаданої посади на підставі його рапорту (Том 1 а.с.108).

З позивачем проведено повний розрахунок за період з 16 по 17 січня 2017 року.

17 січня 2017 року Прокуратура прийняла наказ №24ц, яким доповнила наказ №22ц (Том 1 а.с.109).

Цим наказом прийнято рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на підставі рішення суду.

10 березня 2017 року відповідач прийняв наказ №108ц, яким вніс зміни до наказу №22ц (Том 2 а.с.57).

Цим наказом встановлено, що ОСОБА_1 призначено на посаду з 14 грудня 2015 року.

У трудову книжку позивача внесено усі записи відповідно до наказів, які приймались Прокуратурою (Том 3 а.с.39-43).

Згідно довідки відповідача середньоденний заробіток позивача на час звільнення складав 335,74 грн. (Том 1 а.с.138-139).

З цим розрахунком погоджується ОСОБА_1

За повідомленням Прокуратури станом на 10 червня, 22 липня, 05, 19, 26 серпня, 02, 16 вересня, 04, 11 листопада, 09 грудня 2016 року у Кіровоградській місцевій прокуратурі існували вакантні посади та тимчасово вакантні посади прокурорів (Том 2 а.с.120-121).

28 грудня 2015 року (після звільнення) відповідач сплатив позивачу премію за поточний місяць на підставі наказу керівника від 24 числа того ж місяця і року (Том 1 а.с.145-146).

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, рішення суду, яке набрало законної сили, за своєю юридичною силою є законом для сторін.

Таким чином, щоб змінити спосіб і порядок його виконання треба дотриматись певної процесуальної процедури, котра встановлена приписами статті 263 КАС України.

Так, цією нормою права встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Сторони та держаний виконавець не звертались до суду з заявами про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Більше того, не існувало підстав для такого звернення.

Суд встановив, що, починаючи з 10 червня 2016 року, відповідач міг і зобов'язаний був поновлювати ОСОБА_1 на посаду, котра зазначена у рішенні суду про поновлення на роботі і була вакантна.

Суд оцінює написання позивачем заяви про призначення на посаду, яку не обіймав до звільнення, як наслідок тиску Прокуратури, що проявлявся у безпідставному невиконанні рішення суду, починаючи з 15 березня 2016 року.

ОСОБА_1 пояснив, що рапорт про звільнення написав на вимогу відповідача одразу ж з заявою про призначення на посаду.

Разом з тим, частиною 2 статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) встановлено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, Закон визначає обов'язковою умовою виконання рішення суду про поновлення на роботі поновлення працівника на посаді, яку обіймав до звільнення.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність наказів відповідача №22ц, №23ц, №108ц.

Наказ ж №24ц є законним, оскільки ним прийнято рішення про виплату позивачу коштів та моральної шкоди за рішенням суду.

Таким чином, Прокуратура до цього часу не виконала рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури, чим допустила протиправну бездіяльність.

Скасувати записи у трудовій книжці ОСОБА_1, які внесені на підставі скасованих судом наказів, відповідач зобов'язаний після набрання рішенням законної сили.

Водночас, і внесення записів про поновлення позивача на роботі здійснюється після виконання рішення суду шляхом прийняття відповідного наказу.

Отже, звернення до суду стосовно внесення записів та їх скасування в трудовій книжці є передчасними, що виключає можливість задоволення позову в цій частині.

Суд не може задовільнити і позов в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, оскільки він вже поновлений судом.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Прокуратура не виконує рішення суду упродовж з 15 березня 2016 року.

Період у часі з цієї дати до 13 травня 2017 року становив 295 робочих днів.

В цей період позивач ніде не працевлаштовувався, що доводиться оглядом трудової книжки.

16 та 17 січня 2017 року ОСОБА_1 отримав заробітну плату за посадою у Прокуратурі, призначення на яку судом визнано незаконним.

Заробітна плата за цією посадою є більшою, ніж за посадою, на яку його треба поновити.

Отже, позивач набув право на отримання середнього заробітку відповідно до приписів згаданої норми права за 293 робочих дні.

Середній заробіток становить 98371,82 (293 х 335,74) грн.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У виплаті ОСОБА_1 премії за грудень 2015 року (після звільнення) не має вини відповідача, бо правовою підставою її нарахування став наказ, котрий прийнято після його звільнення.

А тому, у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні належить відмовити.

Вирішуючи вимогу позову про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків їх виплати, суд керується висновком Верховного Суду України у справі №6-43цс14 (Том 1 а.с.237-244).

Згідно приписів частини 2 статті 244-2 КАС України такий висновок щодо застосування норм права має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України зробив такий висновок: компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсується присуджена за рішенням суду сума заробітної плати за роботу у вихідні дні, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням судового рішення.

ОСОБА_1 просить стягнути згадану компенсацію за несвоєчасну виплату середніх заробітків за час вимушеного прогулу у сумі 21823,10 грн. та за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі - 98371,82 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу виплачено відповідачем на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року.

ОСОБА_1 отримав кошти лише у січні 2017 року.

Таким чином, Прокуратура несвоєчасно виконала судове рішення.

Про несвоєчасність ж виконання рішення суду у даній справі не можна говорити, оскільки воно ще не набрало законної сили.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу і за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі є формою заробітної плати працівника за період, коли незаконно обмежили його право на працю.

Це доводиться наступним.

Для його обрахунку застосовується середньоденний заробіток за час роботи.

Середній заробіток виплачується з часу, з якого суд поновив працівника на роботі.

Суд поновлює на роботі з наступного дня після звільнення.

Суд стягує середній заробіток за кожний місяць, що входить в період вимушеного прогулу чи затримки виконання рішення суду.

Виплачуючи середній заробіток, Прокуратура утримала податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

А тому, виплату таких середніх заробітків не можна ототожнювати з виплатами разового характеру.

Приписами статей 2 та 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку порушенням строків їх виплати" встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Отже, компенсація може проводитись тільки щодо несвоєчасної виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який мав місце за період з 14 грудня 2015 року по 14 березня 2016 року.

Невиплата ж цього доходу мала місце в період з 15 березня 2016 року по 20 січня 2017 року.

Згідно офіційних даних Державного комітету статистики України, що викладені у газеті "Урядовий кур'єр" від 10 грудня 2016 року, індекс споживчих цін за період січень - листопад того ж року склав 111,4 %.

Таким чином, компенсація втрати частини доходу становить 24310,93 (21823,10 х 111,4 / 100) грн.

Безумовно, триваюче невиконання рішення суду про поновлення на роботі завдає ОСОБА_1 моральних страждань.

Позивач протягом більш як року не отримує заробітну плату, що ставить під загрозу можливість існування.

Водночас, суд враховує, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства (по зору) та обмежений у можливості працевлаштуватись на будь-якій роботі (Том 1 а.с.15-18).

Керуючись принципом розумності, суд зробив висновок, що понесені позивачем моральні страждання компенсуються сумою у 10000 грн.

Підсумовуючи ж, суд в цілому задовільняє позов частково.

Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 256 КАС України рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць належить виконати негайно.

Середній заробіток за один місяць складає 7386,28 (22 х 335,74) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази прокуратури Кіровоградської області №22ц, №23ц, №108ц від 16 та 17 січня і 10 березня 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність прокуратури Кіровоградської області, яка розпочалась з 15 березня 2016 року щодо невиконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури.

Стягнути з прокуратури Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у сумі 98371,82 грн.

Стягнути з прокуратури Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Стягнути з прокуратури Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 24310,93 грн.

В іншій частині позову відмовити у задоволенні.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за один місяць у сумі 7386,28 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І.Брегей