Справа № 539/183/16-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 р.Справа № 539/183/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.02.2016р. по справі №539/183/16-а

за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради

до ОСОБА_1

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, звернулось до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача надмірно виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї у розмірі 11705, 33 грн. з подальшим перерахуванням на рахунок управління.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.08.2015 року відповідач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради із заявою про призначення допомоги малозабезпеченим сім'ям. Відповідач під підпис була ознайомлена про те, що наведені нею відомості про доходи та майно будуть перевірені відповідно до чинного законодавства України. Соціальну допомогу призначено на період з 01.08.2015 р. по 31.01.2016 р. Місячний розмір соціальної допомоги за цей період становить 2682,29 грн. Після проведеної перевірки інформації, вказаної відповідачем в декларації про доходи та майновий стан встановлено, що відповідач подала неповну інформацію, а саме приховала інформацію, що є власником легкового автомобіля марки ВАЗ 111830 ЗНГ вартістю 45 000 грн., який був зареєстрований за нею 16.07.2015 року, тобто до моменту подачі заяви про призначення допомоги малозабезпеченим сім'ям. Відповідно до п.10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою КМУ від 24.02.2003 року №250, соціальна допомога не призначається у разі, коли особи, які входять до складу малозабезпеченої сім"ї, протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги здійснили купівлю транспортного засобу (механізму) в сумі, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім"ї, в даному випадку 37900 грн. Розпорядженням начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 02.12.2015 року виплата допомоги припинена. На особистому прийому відповідача було попереджено про необхідність повернення надміру виплачених коштів, а також на її адресу було направлено лист від 03.12.2015 р. за вих.№ 02-18/ 4566, в якому повідомлялось про період за який були надміру виплачені кошти, а також сума переплати. Встановлена сума переплати державної соціальної допомоги за період з 01.08.2015р. по 30.11.2015 р. складає 11705,33 грн. Враховуючи, що в добровільному порядку відповідачем виплачені кошти повернуті не були, позивач звернувся до суду із позовом про їх стягнення.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.02.2016 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім"ї в розмірі 11 705 грн. 33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради судовий збір в розмірі 1378 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.02.2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час її апеляційного перегляду, що 11.08.2015 року до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради із заявою про призначення допомоги малозабезпеченим сім'ям звернулась ОСОБА_1 Відповідач ознайомлено з тим, що наведені відомості про доходи та майно будуть перевірені відповідно до чинного законодавства України.

Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради соціальну допомогу призначено на період з 01.08.2015 р. по 31.01.2016 р. Місячний розмір соціальної допомоги за цей період було визначено в розмірі 2682,29 грн.

Після призначення даної допомоги при перевірці відомостей, вказаних відповідачем в декларації про доходи та майновий стан встановлено, що ОСОБА_1 подала неповну інформацію, а саме приховала інформацію, що вона є власником легкового автомобіля марки ВАЗ 111830 ЗНГ вартістю згідно довідки рахунку від 26.06.2015 року 45 000 грн., який був зареєстрований за нею 16.07.2015 року, тобто до моменту подачі заяви про призначення допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Відповідно до пункту 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою КМУ від 24.02.2003 року №250, соціальна допомога не призначається у разі, коли особи, які входять до складу малозабезпеченої сім"ї, протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги здійснили купівлю транспортного засобу (механізму) в сумі, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім"ї, в даному випадку 37900 грн.

Розпорядженням начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 02.12.2015 року виплата допомоги припинена.

Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на адресу відповідача було направлено лист від 03.12.2015 р. за вих. № 02-18/ 4566, в якому повідомлялось про період, за який були надміру виплачені кошти, а також сума переплати.

Згідно довідки Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 24.02.2016 р. сума переплати державної соціальної допомоги за період з 01.08.2015р. по 30.11.2015 р. склала 11705,33 грн., яку відповідач добровільному порядку не повертає.

Враховуючи, що відповідачем в добровільному порядку вказані кошти відшкодовано не було, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх стягнення.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується із даним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Водночас, за змістом статті 177 Цивільного кодексу України, гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши кошти, відповідач набув право власності на них.

Згідно ст. 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям", якщо сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

Згідно п.28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім'ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3 та 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім'ї та стягнення даних коштів як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верхового Суду України, яка викладена у постанові від 01.11.2016 року по справі №816/1121/13-а.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства та правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України, за насідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження по справі.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, серед іншого, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку, що вказаний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.02.2016р. по справі №539/183/16-а не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали про закриття провадження по справі.

З приводу розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала

Як вбачається з наявного в матеріалах справи оригіналу квитанції від 13.04.2017 року №0.0.744650809.1, ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1515 грн. 80 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 87 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок та розмір сплати судового збору визначений Законом України "Про судовий збір".

Колегія суддів зазначає, що станом на час апеляційного розгляду справи, положеннями п. 19 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення звільнені від сплати судового збору.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з Державного бюджету України на користь відповідача понесених ним витрат на подачу апеляційної скарги у розмірі 1515 грн. 80 грн.

Керуючись ст.ст. 87, 94, п. 1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.02.2016р. по справі №539/183/16-а скасувати.

Прийняти ухвалу, якою провадження по справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів - закрити.

Роз'яснити сторонам, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. сплачений згідно квитанції №0.0.744650809.1 від 13.04.2017 року на реквізити: отримувач - УДКСУ в Основ'янському районі м.Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Донець Л.О.

Повний текст ухвали виготовлений 15.05.2017 р.

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Бенедик А.П.