Справа № 728/727/17
Суддя: Лобода Н. В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 728/727/17
Номер провадження 2-а/728/46/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року 16:00 год. Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - Лободи Н.В.

за участі секретаря - Кирути Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бахмачі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа Міністерство внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бахмацького районного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа Міністерство внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 01.10.1992 року проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений зі служби наказом УМВС України в Чернігівській області від 06.11.2015 року № 416 о/с з 06.11.2015 року згідно з п.64 «з» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв»язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації); наказом ГУНП в Чернігівській області від 07.11.2015 року № 3 о/с позивач прийнятий на службу до поліції; наказом ГУНП в Чернігівській області від 18.03.2016 року № 51 о/с на підставі поданого рапорту та свідоцтва про хворобу ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області» від 16.03.2016 року №66 позивача було звільнено зі служби в поліції з 30.03.2016 року за п.2 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через хворобу); 22.09.2016 року ОСОБА_1 була встановлена третя група інвалідності, спричинена травмою, отриманою 25.01.2014 року під час виконання службових обов»язків; позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням третьої групи інвалідності, проте отримав відмову, яку вважає протиправною і звернувся до суду з даним позовом.

Учасники провадження в судове засідання не з»явилися; сторони надали заяви про розгляд справи без їх участі; позивач позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити; представник відповідача позов не визнав, в письмових запереченнях вказав на відсутність підстав для його задоволення, вважає, що вимога позивача щодо виплати грошової допомоги відповідно до Закону України «Про національну поліцію» суперечить нормам ч.2 ст.19 Конституції України та ст.ст.97, 99 Закону України «Про національну поліцію», оскільки інвалідність позивачу встановлена у звязку з захворюванням, повязаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не в органах поліції; представник третьої особи в письмових поясненнях вказав, що фінансування виплати ОГД колишнім працівникам міліції, які в подальшому проходили службу в органах Національної поліції України забезпечується через Національну поліцію за рахунок видатків, затверджених для Національної поліції України.

У звязку з тим, що розгляд справи проводиться за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч.1 ст.41 КАС не здійснювалося.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено і не заперечувалось сторонами у справі, що з 01.10.1992 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений зі служби наказом УМВС України в Чернігівській області від 06.11.2015 року № 416 о/с з 06.11.2015 року (у зв»язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Згідно з наказом ГУНП в Чернігівській області від 07.11.2015 року № 3 о/с позивач прийнятий на службу до поліції.

За результатами медичного огляду військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області» ОСОБА_1 видано свідоцтво про хворобу №66 від 16.03.2016 року, згідно з яким захворювання позивача повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області №51 о/с від 18.03.2016 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 30.03.2016 року.

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК від 22.09.2016 року позивачу з 12.09.2016 року встановлено третю групу інвалідності у зв'язку з травмою, пов»язаною з виконанням службових обов»язків, яку він отримав 25.01.2014 року.

26.09.2016 року ОСОБА_1 видано посвідчення серії ААБ № 024323, згідно з яким він є інвалідом третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни до 01.10.2017 року.

07.02.2017 року ОСОБА_1 в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року, звернувся до УМВС України в Чернігівській області із заявою про проведення виплати одноразової грошової допомоги та надав необхідні документи.

Однак, у листі від 10.02.2017 року № 21/А-48 УМВС України в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 про те, що висновок, який складений для виплати допомоги, був повернутий без розгляду, оскільки позивач звільнений зі служби з посади Національної поліції і виплата одноразової грошової допомоги, стосовно якої звернувся позивач, має проводитись за місцем служби поліцейського у відповідності з наказом МВС України № 4 від 11.01.2016 року.

28.02.2017 року позивач у відповідності до положень наказу МВС України №4 від 11.01.2016 року звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв»язку із встановленням третьої групи інвалідності, проте в листі від 16.03.2017 року № А-101/124/05/20-2017 отримав відмову, яку вважає протиправною.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до п.4 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, зокрема, визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач, отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, та був звільнений зі служби в поліції саме через хворобу.

Частиною 2 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4).

Згідно з п.1 р. ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відмовляючи ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги відповідач послався на те, що захворювання позивача повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ і не є наслідком захворювання, повязаного з проходженням служби в поліції, тому виплата одноразової грошової допомоги на підставі ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» не можлива.

Фактично відповідач відмовив ОСОБА_1 у вирішенні питання про призначення одноразової грошової допомоги з посиланням на неузгодженість законодавства, яким регулюються питання призначення вказаної допомоги особам, які проходили службу в поліції, однак, належать і до колишніх міліціонерів і втрата ними працездатності повязана з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а не органах Національної поліції).

В той же час встановлені обставини справи свідчать про те, що позивача з 30.03.2016 року звільнено зі служби в поліції і 22.09.2016 року з 12.09.2016 року ОСОБА_1 визначена третя група інвалідності.

Враховуючи, що позивачеві визначена інвалідність 22.09.2016 року, - в період дії Закону України «Про Національну поліцію», і саме з цієї дати ОСОБА_1 набув право на отримання одноразової грошової допомоги, беручи до уваги те, що позивач на час звільнення був поліцейським, а не працівником органів внутрішніх справ, суд вважає, що до спірних відносин щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги слід застосовувати норми ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 4.

Підпунктом 4 п. 5 р. І Порядку № 4 (у редакції, що діяла з 07.10.2016) передбачено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема у звязку з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з п. 1 р. ІІІ Порядку № 4 формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) цих органів та фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

Відповідно до п. 3 р. ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Пунктом 5 вказаного розділу передбачено, що для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу заяву (рапорт) із документами, що визначені цим пунктом.

Пунктами 1, 2 р. IV Порядку № 4 передбачено, що фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Аналіз викладеного вказує на те, що підставою для підготовки висновку про призначення одноразової грошової допомоги, прийняття рішення про призначення виплати ОГД є відповідна заява (рапорт) за формою, встановленою додатком 1 Порядку №4, що подана Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського - позивача (у випадку загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського) або до підрозділів фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансових підрозділів головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 року № 4, покладає обовязок на посадових осіб поліції сприяти особам, які мають право на призначення і отримання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги. Тобто, відповідач зобовязаний був вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на допомогу позивачу в отриманні належної йому одноразової грошової допомоги, як своєрідної компенсації, гарантованої державою, для усунення негативних наслідків, які настали під час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ.

У звязку з цим суд розцінює посилання відповідача на відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність йому визначена у звязку з захворюванням, повязаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, як спосіб ухилитися від реалізації гарантованого позивачу захисту з боку держави у звязку з настанням негативних обставин, які є перешкодою для подальшого проходження позивачем служби в Національній поліції. До того ж такі доводи відповідача суперечать даним, що містять матеріали справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з боку відповідача допущена протиправна бездіяльність, яка зумовила порушення гарантованого державою права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, зважаючи на наявність для цього усіх передбачених законодавством підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.11, ч.1 ст. 69, ч.ч.1, 2, 6 ст.71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідач у справі не надав суду жодних доказів, які б спростували доводи викладені позивачем у позовній заяві.

Наведене в своїй сукупності є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

У зв»язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, то він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі вищевикладеного та ст.ст.19, 46 Конституції України, ЗУ«Про Національну поліцію», керуючись статтями 8-10, 71, 86, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа Міністерство внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв»язку із визначенням третьої групи інвалідності відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Стягнути на користь держави 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бахмацький районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя Бахмацького районного суду Н.В.Лобода