Справа № 420/2288/16-а
Суддя: Стеценко О. С.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 16.05.2017
ЄУ № 420/2288/16-а
Провадження №2-а/420/5/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Іванової К.В.

позивача ОСОБА_1, представника відповідача Солонини В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новопсковської районної ради про визнання противоправним та скасування рішення про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Новопсковської районної ради сьомого скликання №6/1 від 03.06.2016 «Про дострокове припинення повноважень заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання ОСОБА_1»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання;

- стягнути з Новопсковської районної ради () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 77124,04 грн.,

- стягнути з Новопсковської районної ради () на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50 000 грн.,

- судові витрати віднести на рахунок відповідача - Новопсковської районної ради Луганської області ().

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є депутатом Новопсковської районної ради сьомого скликання від політичної партії «Наш КРАЙ», була призначена на посаду заступника голови Новопсковської районної ради 12 грудня 2015 року. 12.05.2016 позивач звернулась до голови ради з заявою про надання їй відпустки без збереження заробітної плати у зв'язку з необхідністю проходження чергового медичного обстеження у періоди з 16 по 20, 23 по 27, 30, 31 травня 2016 року. 03.06.2016 на підставі рішення Новопсковської районної ради сьомого скликання №6/1 у період тимчасової непрацездатності позивача останню було звільнено з займаної посади в зв'язку з достроковим припиненням повноважень за прогул без поважних причини на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що було зроблено відповідний запис в трудовій книжці. 10.06.2016 під час подачі лікарняного листа непрацездатності їй було видано трудову книжку з записом про звільнення, за отримання якої вона розписалась в журналі реєстрації видачі трудових книжок. На думку позивача, рішення Новопсковської районної ради сьомого скликання №6/1 від 03.06.2016, прийняте в період її тимчасової непрацездатності, є незаконним, оскільки, перебуваючи 03.06.2016 на лікуванні, вона не могла фізично бути присутньою на позачерговій шостій сесії сьомого скликання Новопсковської районної ради при прийнятті оскаржуваного рішення, на підставі якого і відбулося її звільнення та внаслідок чого вона була позбавлена можливості надати пояснення з приводу виконання своїх обов'язків та враховуючи положення ст. 40 КЗпП України, згідно яких не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період тимчасової непрацездатності працівника, оскаржувані рішення підлягають скасуванню. Окрім того, питання її звільнення не розглядалось тимчасовою комісією з числа депутатів районної ради для проведення службового розслідування та не погоджувалося з профспілковим комітетом.

Також позивач вказує на те, що 15, 16, 17 травня 2016 року вона перебувала в м. Києві, згідно запрошення ГС «Всеукраїнська асоціація «Громадський контроль» №50-25/03 від 13 травня 2016 року разом з головами сільських рад, селищних рад, в.о. старости та депутатом Новопсковської районної ради Чугай Е.Л. відвідала конференцію «Ефективний лідер сільської громади», яка була присвячена теоретичному та практичному навчанню голів сільських та селищних рад, конструктивному розв'язанню нагальних проблем Новопсковського району та зустрічі з інвесторами, які мають наміри працювати в Новопсковському районі, її участь в даному заході була здійснена відповідно до затвердженого головою Новопсковської районної ради Лебедєвим Б.В. плану заходів Новопсковської районної ради на травень 2016 року, згідно якого вона була відповідальною за організацію та навчання сільських та селищних голів. Тож, перебуваючи разом з сільськими головами Новопсковського району на конференції «Ефективний лідер сільської громади», вона виконувала свої посадові обов'язки без виходу на безпосереднє місце роботи.

Діями відповідача по звільненню позивача останній було завдано моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації її життя. На ґрунті душевних переживань у неї загострилась хвороба та вона була змушена звернутися за фаховою медичною допомогою. Відповідач своїми неправомірними діями не тільки призвів до душевних переживань та втрат майнового характеру у вигляді затрат на придбання ліків, але й до того, що на цьому ґрунті, вона як кандидат в народні депутати України, втратила нормальні життєві зв'язки, частину свого потенційного електорату, а також погіршилась її ділова репутація. Крім того, і голова ради, і працівники ради ігнорують позивача, насміхаються над нею, принижують її честь та гідність.

Відповідач у запереченні на позов просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що 11 травня 2016 року головою районної ради Лебедєвим Б.В. було видано розпорядження від 11.05.2016 № 10-в «Про надання відпустки без збереження заробітної плати голові районної ради Лебедєву Б.В.», відповідно до якого голова районної ради Лебедєв Б.В. відбув у відпустку без збереження заробітної плати за сімейними обставинами тривалістю 2 календарних дні з 16 травня 2016 року по 17 травня 2016 року включно. На час відпустки Лебедєва Б.В. здійснення повноважень голови районної ради було покладено на заступника голови районної ради ОСОБА_1 Із зазначеним розпорядженням голови районної ради ОСОБА_1 було ознайомлено 13.05.2016, що підтверджується її особистим підписом на розпорядженні голови районної ради від 13.05.2016.

12 травня 2016 року заступником голови районної ради ОСОБА_1 було подано заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами тривалістю 5 календарних днів з 16 по 20 травня 2016 року, 5 календарних днів з 23 по 27 травня, 2 календарних дні з 30 по 31 травня 2016 року. Зазначену заяву головою районної ради було розглянуто 13 травня 2016 року і видано відповідне розпорядження голови районної ради від 13.05.2016 № 11-в «Про надання відпустки без збереження заробітної плати заступнику голови районної ради ОСОБА_1», яким надано ОСОБА_1 - заступнику голови районної ради відпустку без збереження заробітної плати за сімейними обставинами: тривалістю три календарних дні з 18 травня 2016 року по 20 травня 2016 року, тривалістю п'ять календарних днів з 23 по 27 травня 2016 року, тривалістю два календарних дні з 30 по 31 травня 2016 року. Відпустку без збереження заробітної плати ОСОБА_1 на 16 та 17 травня 2016 року надано не було, у зв'язку з тим, що саме в ці дні на неї було покладено здійснення повноважень голови районної ради відповідно до розпорядження голови районної ради від 11.05.2016 № 10-в.

Твердження позивача, що голова Новопсковської районної ради Лебедєв Б.В. особисто ініціював процедуру її звільнення через прогул, на думку відповідача, не відповідає дійсності, оскільки позачергову шосту сесію районної ради сьомого скликання було скликано за вимогою депутатів районної ради.

31.05.2016 на ім'я голови районної ради надійшло Звернення депутатів районної ради сьомого скликання, за результатами розгляду якого та на підставі рекомендацій всіх постійних комісій районної ради було видано розпорядження голови районної ради від 01.06.2016 №61 «Про скликання позачергової шостої сесії районної ради». Таким чином, головою районної ради Лебедєвим Б.В. позачергову шосту сесію районної ради сьомого скликання було скликано за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу районної ради у порядку, передбаченому чинним законодавством, а не за власною ініціативою голови районної ради Лебедєва Б.В., як стверджує позивач. Позачергову шосту сесію районної ради сьомого скликання щодо розгляду питання про дострокове припинення повноважень заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання ОСОБА_1 було скликано та проведено відповідно до вимог Законом України «Про місцеве самоврядування в України» та Регламенту Новопсковської районної ради сьомого скликання.

Твердження позивача про те, що вона була позбавлена можливості надати пояснення з приводу виконання своїх обов'язків», на думку відповідача, також суперечить дійсності, оскільки 01.06.2016 на адресу Новопсковської районної ради надійшла пояснювальна записка ОСОБА_1 з поясненням причин її неявки на своєму робочому місці 16 та 17 травня 2016 року, яку було зачитано на шостій позачерговій сесії районної ради сьомого скликання та включено до матеріалів сесії.

На думку відповідача, чинним законодавством не передбачено обов'язку роботодавця створювати комісію для проведення службового розслідування з таких приводів. Тому за фактом неявки ОСОБА_1 на своєму робочому місці 16 та 17 травня 2016 року службове розслідування не проводилося. Відсутність ОСОБА_1 було зафіксовано шляхом складання відповідних актів.

У своєму позові позивач стверджує, що її участь у конференції «Ефективний лідер сільської громади», яка відбувалася з 15 по 17 травня 2016 року, була здійснена відповідно до затвердженого головою Новопсковської районної ради Лебедєвим Б.В. вищезазначеного плану, однак, як вказує відповідач, дата проведення конференції, а також той факт, що затвердженим головою районної ради планом передбачені лише заходи, які організовуються та проводяться саме районною радою та/або в районній раді, суперечить доводам позивача.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на наявність запрошення ГС «Всеукраїнська асоціація «Громадський контроль» від 13.05.2016 № 50-25/03, проте зазначене запрошення на адресу районної ради не надходило, що підтверджується записами у Журналі реєстрації вхідних документів в Новопсковській районній раді, в якому зазначене запрошення відсутнє, що, в свою чергу, свідчить про його не надходження до районної ради.

Відсутність позивача на робочому місці 16-17 травня 2016 року підтверджується актами про відсутність на робочому місці, на підставі яких були складені доповідні записки. Працівники ради намагалися з'ясувати причини відсутності позивача на робочому місці. На думку відповідача, позивач самовільно відбула у відпустку.

Відповідач також зазначає, що позивач не оформляла відрядження у м. Київ для участі в конференції «Ефективний лідер сільської громади», а отже вона не виконувала свої посадові обов'язки в м. Києві. Крім того, позивач 17.05.2016 перебувала на прийомі у лікаря-ревматолога, що унеможливлює в цей час здійснювати службові обов'язки.

Відповідач вважає вимоги позивача про стягнення моральної шкоди необґрунтованими, оскільки нею не надано доказів негативного впливу відповідачем на честь і гідність, а також ділову репутацію, психічний стан здоров'я позивача. На думку відповідача, один лише факт незаконного звільнення позивача з роботи не може бути підставою для стягнення моральної шкоди.

Як зазначив відповідач, рішення про дострокове припинення повноважень позивача прийнято відповідно до норм чинного законодавства та не порушує права позивача.

Ухвалою суду від 12.12.2016 поновлено позивачу строк звернення до суду з вищезазначеними вимогами.

Ухвалою суду від 06.02.2017 в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 11.05.2017 в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

Позивач в судовому засіданні наполягала на позовних вимогах та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволені позову з підстав, викладених в запереченні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 18.12.2015 ОСОБА_1 була обрана на посаду заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання на підставі рішення Новопсковської районної ради сьомого скликання №1/4 від 12.12.2015, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1, виданої 05 вересня 1993 року на ім'я ОСОБА_1.

03.06.2016 Новопсковською районною радою сьомого скликання було прийнято рішення №6/1 про дострокове припинення повноважень заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання ОСОБА_1 без припинення повноважень депутата Новопсковської районної ради сьомого скликання та звільнено її з 03.06.2016 із займаної посади у зв'язку з прогулом без поважних причин 16.05.2016 та 17.05.2016.

Вирішуючи даний спір по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відповідно до ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпПУ) підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження заступника голови районної у місті, районної ради, першого заступника, заступника голови обласної ради можуть бути достроково припинені без припинення повноважень депутата відповідної ради за рішенням відповідної ради, що приймається шляхом таємного голосування. Питання про дострокове припинення їх повноважень може бути внесено на розгляд відповідної ради на вимогу не менш як третини депутатів від загального складу ради або голови ради. У випадках, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті, відповідна особа звільняється з посади заступника (першого заступника) голови ради з дня припинення її повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 12.05.2016 звернулась до голови ради з заявою, в якій просила надати їй відпустку без збереження заробітної плати з 16 по 20, з 23 по 27, з 30 по 31 травня 2016 року (том № 1 а.с.89).

Розпорядженням голови ради від 13.05.2016 № 11-в надано ОСОБА_1 відпустку без збереження заробітної плати в періоди з 18 по 20, з 23 по 27, з 30 по 31 травня 2016 року (том № 1 а.с.88).

Згідно розпорядження голови Новопсковської районної ради Лебедєва Б.В. №10-в від 11.05.2016 на ОСОБА_1 було покладено здійснення повноважень голови Новопсковської районної ради на період відпустки голови Новопсковської районної ради Лебедєва Б.В. з 16 травня 2016 року по 17 травня 2016 року включно. З даним розпорядженням ОСОБА_1 була ознайомлена 13.05.2016, про що свідчить її підпис на розпорядженні.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами у справі, позивач була відсутня на робочому місці 16 та 17 травня, що підтверджується доповідними записками про відсутність позивача на робочому місці від 16.05.2016, 17.05.2016 та актами про відсутність позивача на робочому місці (а.с. 106-111, том № 1).

Рішеннями постійних комісій районної ради було рекомендовано голові ради ініціювати скликання позачергової районної ради для розгляду питання «Про дострокове припинення повноважень заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання ОСОБА_1» (протокол № 9 від 25.05.2016 (том № 1 а.с. 114), протокол № 17 від 27.05.2016 (а.с. 118, том № 1), протокол № 5 від 27.05.2016 (том № 1, а.с. 125), протокол № 4 від 25.05.2016 (а.с. 129, том № 1), протокол № 9 від 30.05.2016 (том № 1, а.с. 131), протокол № 10 від 03.06.2016 (том № 1, а.с. 139-141), а.с. 156-165, том № 1)).

01.06.2016 до Новопсковської районної ради надійшло звернення депутатів Новопсковської районної ради сьомого скликання, в якому останні просили скликати позачергову сесію Новопсковської районної ради для розгляду питання «Про дострокове припинення повноважень заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання ОСОБА_1», у зв'язку з її неналежним виконанням своїх обов'язків та відсутність на робочому місці в районній раді 16.05.2016 та 17.05.2016. Дане звернення було підписане шістнадцятьма депутатами з тридцяти чотирьох, що становить більше ніж 1/3 від загального складу районної ради (а.с. 233, том № 2).

Цього ж дня розпорядженням №61 голови Новопсковської районної ради Лебедєвим Б.В. було прийнято рішення про скликання 03.06.2016 позачергової шостої сесії районної ради сьомого скликання для розгляду питання «Про дострокове припинення повноважень заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання ОСОБА_1» (а.с. 142, том № 1).

На позачерговій шостій сесії районної ради сьомого скликання від 03.06.2016 було прийнято рішення про дострокове припинення повноважень заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання ОСОБА_1» (а.с.143, том № 1).

Вирішуючи питання законності звільнення позивача, суд виходить з такого.

Згідно ч. 15 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до пунктів 10.1, 10.2 ст. 10 РегламентуНовопсковської районної ради сьомого скликання, сесія ради скликається головою ради за необхідності, але не менше одного разу на квартал. Сесія ради також скликається головою ради за пропозицією не менше однієї третини депутатів ради від загального складу ради або голови районної державної адміністрації.

Відповідно до п. 10.10 ст. 10 Регламенту Новопсковської районної ради сьомого скликання для розгляду невідкладних або надзвичайних ситуацій скликається позачергова сесія Ради. Позачергова сесія скликається головою ради по своїй ініціативі, по ініціативі президії, постійних комісій, не менш ніж однієї третини від загального складу депутатів та голови районної державної адміністрації. Пропозиції про скликання позачергової сесії та відповідні матеріали подаються в письмовій формі голові ради з переліком питань, які вносяться на розгляд та обґрунтуванням необхідності її скликання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що в вищевказаному зверненні депутатів не було надано обґрунтувань того, що питання «Про дострокове припинення повноважень заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання ОСОБА_1» є невідкладною або надзвичайною ситуацією, для розгляду якого необхідне скликання саме позачергової сесії районної ради.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач з 02.06.2016 перебувала на лікарняному і була тимчасово непрацездатна (том № 1, а.с. 30).

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпПУ не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно листка непрацездатності серії АГБ № 736980 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 02.06.2016 по 09.06.2016 (а.с. 30, том № 1).

02.06.2016 позивач надала заяву на ім'я голови Новопсковської районної ради про те, що вона з 02.06.2016 перебуває на лікарняному (а.с. 44, том № 1). Дана заява була отримана уповноваженим працівником районної ради 02.06.2016, про що свідчить запис на заяві (а.с. 44, том № 1, а.с. 205, том № 2).

Крім того, з протоколу позачергової шостої сесії районної ради від 03.06.2016 вбачається, що під час проведення сесії було оголошено про можливе знаходження позивача на лікарняному, однак присутніми це було проігноровано (а.с. 146 на звороті, том № 1).

Отже, голова районної ради міг і повинен був бути ознайомлений з вказаною заявою позивача про знаходження останньої на лікарняному під час вирішення питання про її звільнення, однак даний факт головою ради був проігнорований, що свідчить про порушення відповідачем трудового законодавства та трудових прав позивача.

Таким чином, позивач була звільнена з грубим порушенням трудового законодавства, оскільки її звільнення відбулося в період тимчасової непрацездатності останньої.

Згідно з частинами 1, 3 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що спірне рішення №6/1 від 03.03.2016 про дострокове припинення повноважень заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання ОСОБА_1 прийняте на позачерговій сесії Новопсковської районної ради сьомого скликання є незаконним, прийнято з порушенням принципів безсторонності (тобто неупередженості), обґрунтованості, права особи на участь у процесі прийняття рішення, що призвело до порушення трудових прав та гарантій позивача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, правомірність спірного рішення, яким позивача звільнено з займаної ним посади, перед судом, як того вимагає ч.2 ст.71 КАС України, не доведена.

Відповідно до статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки рішення №6/1 від 03.06.2016 Новопсковської районної ради сьомого скликання є незаконним, то ОСОБА_1необхідно поновити на посаді заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання з дня припинення повноважень, а саме з 03.06.2016.

Щодо поважності причин відсутності позивача на робочому місці 16-17 травня 2016 року суд зазначає таке.

Розпорядженням голови ради від 13.05.2016 № 11-в надано ОСОБА_1 відпустку без збереження заробітної плати в періоди з 18 по 20, з 23 по 27, з 30 по 31 травня 2016 року (том № 1 а.с.88).

Згідно розпорядження голови Новопсковської районної ради Лебедєва Б.В. №10-в від 11.05.2016 на ОСОБА_1 було покладено здійснення повноважень голови Новопсковської районної ради на період відпустки голови Новопсковської районної ради Лебедєва Б.В. з 16 травня 2016 року по 17 травня 2016 року включно. З даним розпорядженням ОСОБА_1 була ознайомлена 13.05.2016.

Отже, позивач 16-17 травня 2016 року виконувала обов'язки голови Новопсковської районної ради.

Відповідно до ч. 6 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» заступник голови районної у місті, районної ради, перший заступник голови обласної ради здійснює повноваження голови відповідної ради за відсутності голови ради на підставі його розпорядження, а також у разі неможливості виконання головою ради своїх обов'язків з інших причин.

Позивач як виконуючий обов'язки голови районної ради мала право за своїми функціональними обов'язками приймати рішення щодо свого відрядження до м. Києва для участі у конференції «Ефективний лідер сільської громади».

Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2016 позивач перебувала у м. Києві на конференції «Ефективний лідер сільської громади» за запрошенням ГС «Всеукраїнська асоціація «Громадський контроль» №50-25/03 від 13 травня 2016 року (а.с. 167-174, том № 2), фактично виконуючи обов'язки голови ради. Дана конференція була присвячена теоретичному та практичному навчанню голів сільських та селищних рад, конструктивному розв'язанню нагальних проблем Новопсковського району та зустрічі з інвесторами, які мають наміри працювати в Новопсковському районі. Її участь в даному заході була здійснена відповідно до затвердженого головою Новопсковської районної ради Лебедєвим Б.В. плану заходів Новопсковської районної ради на травень 2016 року, згідно якого вона була відповідальною за організацію та навчання сільських та селищних голів.

Крім того, позивач на даній конференції намагалась вирішити проблему електроенергопостачання в установах Новопсковського району.

Відповідно до ч. 3 ст. 121 КЗпПУ за відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада).

Згідно п. 1 р. І наказу Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 р. за № 218/2658 «Про затвердження Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон» (далі за текстом - Наказ) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). Документами, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника.

Відповідно до п. 13 Наказу за відрядженим працівником зберігається місце роботи (посада) протягом усього часу відрядження, в тому числі й часу перебування в дорозі.

Пунктом 1 р. ІІ Наказу передбачено, що направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник строку й мети відрядження.

В той же час, абзацом п'ятим п. 4 р. ІІ Наказу передбачено, що за відсутності наказу добові витрати не виплачуються.

Отже, даним Наказом передбачено, що наявність наказу для відрядження є підставою для сплати саме добових, системний аналіз норм даного Наказу дозволяє дійти висновку про те, що відсутність наказу про відрядження не свідчить про неперебування працівника у відрядженні або неможливості бути відрядженим за відсутності відповідного наказу.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач була відсутня на робочому місці з поважних причин, оскільки перебувала у відрядженні у м. Києві за запрошенням ГС «Всеукраїнська асоціація «Громадський контроль» №50-25/03 від 13 травня 2016 року, що не є прогулом відповідно до трудового законодавства, та не свідчить про порушення позивачем правил трудового розпорядку.

Відсутність відповідного розпорядження про відрядження може свідчити лише про порушення вимог з діловодства, а не про порушення трудового розпорядку позивачем.

Отже звільнення позивача саме з підстав її прогулу не відповідає вимогам трудового законодавства України.

Участь позивача в конференції у м. Києві 17 травня 2017 року сторонами у справі не оспорюється.

Відповідно до ст. 235 Кодексу Законів про працю України, в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, при цьому, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку встановлено, якщо протягом останніх двох календарних мiсяцiв працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два мiсяцi роботи.

Згідно абз. 2 п.8 Порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Отже, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13).

Відповідно до довідки Новопсковської районної ради середньоденна заробітна плата ОСОБА_5 становить 353 грн. 78 коп. (а.с. 30, том № 3).

Періодом вимушеного прогулу позивача є з 03 червня 2016 року по 11 травня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкту владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Встановлення статтями 105 та 162 КАС України способів захисту не виключає застосування інших способів захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зміст наведених правових актів дає підстави для висновку про те, що у випадках стягнення середньої заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, судом має бути визначений період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення постанови суду як акту правосуддя, з яким відбулося врегулювання публічно-правового спору, про який зазначено в адміністративному позові, і вирішено завдання адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст.11 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення рішення (день фактичного поновлення на роботі, а отже і день закінчення вимушеного прогулу).

Період вимушеного прогулу позивача з 03 червня 2016 року по 11 травня 2017 року становить 342 дні, тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток у сумі 120992,76 грн. (353,78 грн. х 342 дні).

Відповідно до частини 1 статті 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно, а тому судове рішення в частині поновлення на роботі та присудження заробітної плати слід допустити до негайного виконання.

Що стосується стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 237-1 КзпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підтвердження своїх вимог позивач зазначила, що вона зазнала психологічних страждань та була вимушена звернутися до лікарів за психологічною допомогою, її діловій репутації було завдано шкоди, вона втратила свій електорат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має діагноз: «Неврастенія, гостра тегія, виражений тривожно-астенічний синдром». Згідно виписки із медичної картки хворого позивач перебувала на лікуванні у лікаря психіатра в період з 15.06.2016 (а.с. 103, том № 3).

Отже, доводи позивача про те, що внаслідок незаконних дій відповідача вона зазнала психологічних страждань, знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Крім того, позивач є депутатом районної ради, а отже, є публічною особою. Ділова репутація має для публічної особи визначальне значення, оскільки суспільна оцінка її професійної діяльності безпосереднім чином впливає на її результат. Ділова репутація являє собою окремий випадок репутації взагалі та відображає сформовану думку про якості (переваги та недоліки) колективу, організації, підприємства, установи, конкретної фізичної особи у сфері ділового обороту, в тому числі у сфері підприємництва, інших сферах.

Звільнення позивача саме за прогул впливає на її ділову репутацію, а отже негативно впливає на її нормальні життєві зв'язки, оскільки цей факт може вплинути на кількісний склад електорату позивача, так як сучасне суспільство ставить досить високі вимоги до етичної поведінки публічних осіб, дотримання ними чинного законодавства та стандартів поведінки тощо. Звільнення позивача за прогул підриває авторитет останньої в очах її виборців, що не може не завдавати позивачу моральних страждань.

Отже, суд дійшов висновку про те, що позивачу внаслідок незаконних дій відповідача було завдано моральної шкоди, однак її розмір є завищеним та необґрунтованим належним чином, крім того, позивачем не надано доказів тривалого лікування у лікаря психіатра, а тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди частково на суму 5000 грн. В решті даних вимог слід відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. За таких обставин, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам. В частині позову, у задоволенні якого відмовлено, згідно ч. 5 ст. 94 КАС України судовий збір компенсуються за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 86, 99, 100, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новопсковської районної ради про визнання противоправним та скасування рішення про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Новопсковської районної ради сьомого скликання №6/1 від 03.06.2016 «Про дострокове припинення повноважень заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Новопсковської районної ради сьомого скликання.

Стягнути з Новопсковської районної ради () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 120992,76 грн.

Стягнути з Новопсковської районної ради () на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Стягнути з Новопсковської районної ради на користь держави судовий збір у розмірі 1259,93 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Новопсковської районної радивідмовити.

Постанова суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Новопсковський районний суд Луганської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст рішення виготовлений 16.05.2017.

Суддя: О.С. Стеценко