Справа № 826/26095/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 травня 2017 року письмове провадження № 826/26095/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Огурцова О.П., Кузьменка В.А. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомОСОБА_1
до третя особаМіністерства енергетики та вугільної промисловості України Державне підприємство «Укртранснафтопродукт»
проскасування рішення від 23.11.2015

До окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1.) з позовом (з урахуванням уточнення позовних вимог)_ до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - відповідач або Міненерговугілля України), в якому просив:

1. Скасувати рішення Комісії для проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління Міненерговугілля України, з розгляду конкурсних пропозицій учасників конкурсного відбору на заміщення вакантної посади генерального директора ДП «Укртранснафтопродукт» від 23 листопада 2015 року.

2. Зобов'язати відповідача визначити ОСОБА_1 переможцем конкурсного відбору на заміщення вакантної посади генерального директора ДП «Укртранснафтопродукт» від 2 жовтня 2015 року.

У ході підготовчого провадження, судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Укртранснафтопродукт» (далі також - третя особа 1 або ДП «Укртранснафтопродукт») та ОСОБА_2 (далі також - третя особа 2 або ОСОБА_2.).

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов позивач зазначив, що спірне рішення підлягає скасуванню, оскільки прийнято неповноваженим складом Комісії, суперечить інтересам держави та істотно порушує його права, наголошуючи, що під час конкурсних відборів 11 серпня та 02 жовтня 2015 року кандидатура Переможця конкурсного відбору (ОСОБА_2.) не знайшла підтримки у членів Комісії, а його конкурсні пропозиції визнано такими, що не відповідають встановленим вимогам пункту 18 Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777, але вже на засіданнях Комісії 17-23 листопада 2015 року, під час наступного конкурсного відбору - навпаки, його визнано переможцем, а конкурсна пропозиція визнана Комісією найкращою, при цьому, за наявною у позивача інформацією, сама конкурсна пропозиція залишилася практично незмінною як за своєю суттю, так і за формою. Окрім зазначеного, позивач наголосив на низьку ефективність управління підприємством, що призвело до його збитковості, а також відсутності надходжень до державного бюджету та заборгованості із заробітної плати працівників, як наслідок, суттєва зношеність основних фондів при відсутності коштів для модернізації та оновлення магістральних трубопроводів та ємностей для зберігання нафтопродуктів, а також невиконання основної мети діяльності підприємства - отримання прибутку в інтересах держави.

Також, на думку позивача, теперішнє керівництво ДП «Укртранснафтопродукт», у тому числі Переможець конкурсу, якого деякі ЗМІ пов'язують з групою компаній «Фактор» (власник якої також є власником ПАТ «Фортуна-банк»), всупереч інтересам держави, без проведення тендерів (аукціонів), реалізовував за заниженими цінами нафтопродукти (речові докази) пов'язаним із вищезазначеною групою компаніям, а також здійснював інші, не передбачені статутною діяльністю, в тому числі й збиткові операції закупівлі сільськогосподарської продукції, що за підрахунками позивача нанесло державі збитків лише за останній рік у розмірі близько 100 млн. грн.

Відповідач подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що жодним чином не порушував прав та законних інтересів позивача, так як спірне рішення прийнято відповідно до діючого законодавства колегіальним органом - Комісією, одноголосно визначивши Переможцем конкурсу ОСОБА_2, а посилання при цьому позивача на відображені дані з проведеного внутрішнього аудиту Управлінням внутрішнього аудиту Міненерговугілля України та дані з Інтернету, не можуть судом розцінюватися як належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, оскільки носять бездоказовий характер.

Третя особа 1, у письмових поясненнях по суті позовних вимог, підписаних третьою особою 2, що вказує на спільну правову позицію відносно заявлених позовних вимог, зауважила на відсутності підстав для їх задоволення, оскільки вважає, що, по-перше, позивачем жодним чином не доведено незаконність висновків Комісії для проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління Міненерговугілля України; по-друге, позивач зазначає показники роботи ДП «Укртранснафтопродукт» (листопад 2014 року, лютий 2015), які взагалі не стосуються періоду керівництва ОСОБА_4, який почав очолювати підприємство з 22.10.2015, отже викладені у позові доводи також не знаходять свого підтвердження.

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неприбуттям у судове засідання третіх осіб, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їхні позиції, судом встановлено наступне.

Наказом Міненерговугілля України від 03.11.2015 № 697 створено постійно діючу Комісію для проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління Міненерговугілля України (далі також - Комісія) у складі 14 осіб (у тому числі, Голова Комісії та члени Комісії).

Згідно з протоколом засідання Комісії від 05.11.2015 № 39, зокрема, на засіданні Комісії у складі присутніх: заступника голови Комісії, 9 членів Комісії та секретаря Комісії, розглянуто заяви та розкриті документи, подані претендентами для участі у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади керівника ДП «Укртранснафтопродукт» (генерального директора), у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_4, за результатом чого ухвалено допустити до участі в конкурсному відборі 7 претендентів, у тому числі ОСОБА_4 (одноголосно), ОСОБА_1 (одноголосно) за умови подання оригіналу довідки про відсутність в особи судимості під час заслуховування конкурсних пропозицій учасника конкурсного відбору.

Згідно з протоколом засідання Комісії від 17.11.2015 № 41 на засіданні Комісії у складі присутніх: Голови Комісії, заступника голови Комісії, 7 членів Комісії та секретаря Комісії, заслухані конкурсні пропозиції учасників конкурсного відбору на заміщення вакантної посади генерального директора ДП «Укртранснафтопродукт», у тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_4, за результатом чого одноголосно ухвалено переможця конкурсного відбору на заміщення вакантної посади генерального директора ДП «Укртранснафтопродукт» оголосити на черговому засіданні конкурсної Комісії після додаткового обговорення кандидатур учасників.

Згідно з протоколом засідання Комісії від 23.11.2015 № 42 на засіданні Комісії у складі присутніх: заступника голови Комісії, 8 членів Комісії та секретаря Комісії, зокрема, одноголосно ухвалено оголосити переможцем конкурсу на заміщення вакантної посади генерального директора ДП «Укртранснафтопродукт» ОСОБА_2 та рекомендовано Міненерговугілля України укласти з ним контракт, а також одноголосно ухвалено вважати такими, що не пройшли конкурсний відбір на заміщення вакантної посади генерального директора ДП «Укртранснафтопродукт» інших учасників конкурсного відбору, у тому числі ОСОБА_1

Вважаючи таке рішення Комісії (протокол від 23.11.2015 № 42) протиправним та таким, що суперечить інтересам держави, а також істотно порушує права позивача, він звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В даному конкретному випадку, позивач оскаржує рішення Комісії, яке за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії, отже суд оцінює спірне рішення за критеріями, визначеними у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до пункту 1 Положення про Міненерговугілля України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 382/2011 (далі також - Положення), Міненерговугілля України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міненерговугілля України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах (далі - паливно-енергетичний комплекс).

З метою організації своєї діяльності Міненерговугілля України, зокрема, здійснює добір кадрів в апарат Міненерговугілля України та на керівні посади на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату (підпункт 2 пункту 5 Положення).

ДП «Укртранснафтопродукт» належить до сфері управління Міненерговугілля України (наказ Міненерговугілля України від 30.07.2014 № 536 та від 15.01.2016 № 16), отже Міненерговугілля України наділене відповідними повноваженнями добору кадрів на керівні посади зазначеного підприємства.

Процедуру конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки (далі - підприємства) у разі прийняття міністерством, Фондом державного майна, іншим органом, що здійснює управління об'єктами державної власності, рішення про необхідність проведення такого відбору, а також процедуру конкурсного відбору керівника підприємства, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави і вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності або річний розмір чистого доходу якого перевищує 200 млн. гривень, та керівника особливо важливого для економіки підприємства (підприємства, вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності перевищує 2 млрд. гривень або річний розмір чистого доходу якого перевищує 1,5 млрд. гривень, банку, у статутному капіталі якого держава володіє часткою понад 75 відсотків) визначає Порядок проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777 (далі також - Порядок) із змінами і доповненнями.

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку, для проведення конкурсного відбору керівників підприємств, крім керівників особливо важливих для економіки підприємств, суб'єкт управління утворює постійно діючу комісію або комісії для конкурсного відбору керівників окремих підприємств (далі - комісія).

Члени комісії розглядають документи і пропозиції, внесені особами, що виявили бажання взяти участь у конкурсному відборі (далі - претенденти), та його учасниками.

Комісія: оприлюднює на офіційному сайті суб'єкта управління не пізніше ніж протягом 10 днів після прийняття рішення (наказу), зазначеного у пункті 2 цього Порядку, оголошення про проведення конкурсного відбору на посаду керівника підприємства, яка стала вакантною (далі - оголошення), та результати конкурсного відбору не пізніше ніж протягом трьох днів з дати його завершення; приймає, реєструє та перевіряє на відповідність вимогам цього Порядку документи, подані претендентами; ухвалює рішення про допуск претендентів до конкурсного відбору або відхилення їх кандидатур; приймає і реєструє пропозиції, внесені учасниками конкурсного відбору; забезпечує відкритість конкурсного відбору та за результатами розгляду зазначених пропозицій визначає його переможця; розробляє та затверджує вимоги до претендентів; надсилає разом із згодою на обробку персональних даних претендентів запит до МВС стосовно надання інформації щодо відсутності (наявності) у них судимості, заборони займати відповідні посади або займатися певними видами діяльності.

Засідання комісії є правоможним у разі участі в ньому не менш як двох третин її складу.

Рішення комісії приймається більшістю голосів присутніх на засіданні її членів і оформляється протоколом.

Згідно з пунктами 19-20, 29 Порядку, Комісія заслуховує на закритому засіданні конкурсну пропозицію учасника конкурсного відбору та враховує відповідність учасника та його конкурсної пропозиції встановленим вимогам. За рішенням комісії на її засіданні під час заслуховування конкурсних пропозицій учасників можуть бути присутніми представники засобів масової інформації та громадськості за умови згоди всіх учасників конкурсного відбору, які подали пропозиції з управління підприємством.

Переможцем конкурсного відбору визнається учасник, пропозиція якого визнана комісією найкращою.

Переможець конкурсного відбору оголошується на засіданні комісії з дотриманням вимог пункту 13 цього Порядку (щодо відкритості).

Рішення комісії (а у випадках, визначених абзацами другим і п'ятим цього пункту, - рішення Кабінету Міністрів України) є підставою для укладення контракту між суб'єктом управління (господарською структурою) та переможцем конкурсного відбору.

Як вже зазналося вище, наказом Міненерговугілля України від 03.11.2015 № 697 створена відповідна Комісія у складі 14 осіб, отже її засідання є правоможним у разі участі в ньому не менше як 9 осіб.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено, що конкурс відповідачем проведено в межах наданих йому повноважень, на підставі та у спосіб, що визначені Порядком, аналогічно прийнято й спірне рішення, отже суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідача відповідає критеріям оцінки, закріпленим у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 69, статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, належними та допустимими доказами не підтверджуються доводи позивача про неправоможність Комісії при прийнятті спірного рішення, натомість спростовуються даними протоколів засідань Комісії від 05.11.2015 № 39, від 17.11.2015 № 41 та від 23.11.2015 № 42.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що під час конкурсних відборів 11 серпня та 02 жовтня 2015 року кандидатура ОСОБА_2 не знайшла підтримки у членів Комісії, оскільки, по-перше, відсутні жодні докази по проведенню вказаних конкурсів, а по-друге, спірне рішення приймалося складом Комісії, створеним 03.11.2015, тобто новим складом Комісії, що виключає можливість урахування позиції попереднього складу Комісії відносно учасників конкурсу при прийнятті спірного рішення.

Окрім того, суд критично сприймає доводи позивача про низьку ефективність управління ДП «Укртранснафтопродукт», що призвело до його збитковості тощо, а також нанесло державі збитків лише за останній рік за підрахунками позивача у розмірі близько 100 млн. грн., сформовані на підставі даних Інтернету та суб'єктивного їх аналізу, оскільки така інформація є оціночними судженнями, а не фактичними даними (доказами) у розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, окрім того ця інформація була наявна лише після прийняття рішень за результатами конкурсу і не має відношення до справи.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірного рішення.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача визначити ОСОБА_1 переможцем конкурсного відбору на заміщення вакантної посади генерального директора ДП «Укртранснафтопродукт» від 02.10.2015, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося раніше, Міненерговугілля України наділене відповідними повноваженнями добору кадрів на керівні посади ДП «Укртранснафтопродукт», які реалізуються через постійно діючу комісію для конкурсного відбору шляхом прийняття рішення більшістю голосів присутніх на засіданні її членів і оформляється протоколом.

За своєю правовою природою вищенаведені повноваження відповідача є дискреційним повноваженням даного державного органу.

Як вбачається з Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується численною судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Також, як зазначено у постанові Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 (К/800/6863/15) завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Таким чином, суд позбавлений права зобов'язати відповідача визначити ОСОБА_1 переможцем конкурсного відбору на заміщення вакантної посади генерального директора ДП «Укртранснафтопродукт» від 02.10.2015.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючий до уваги викладене, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов