Справа № 804/3049/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2017 рокусправа № 804/3049/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року по справі № 804/3049/16 за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" (далі - відповідач), у якому просило стягнути з позивача адміністративно-господарські санкції у розмірі 472 699,04 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, Приватним акціонерним товариством "Нікопольський ремонтний завод" подано позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік, затверджений наказом Мінпраці України № 42 від 10.02.2007 року, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 515 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 13 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", - 21 особа (а.с.5).

За невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів застосовано до відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 472 699,04 гривень (59087,38 гривень х 3 - 0) (а.с.6).

Стягнення вказаних сум адміністративно-господарських санкцій та пені і є предметом судового спору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було вжито всі належні заходи щодо працевлаштування інвалідів, що виключає підстави для застосування санкцій, передбачених ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів".

Колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погоджується з рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб -у кількості одного робочого місця.

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 року № 129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Згідно з ст. 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Обов'язок підприємства з створення робочих місць для інвалідів, інформування підприємством уповноважених органів щодо наявності на підприємстві робочих місць для працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, не супроводжується обов'язком підприємства займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування на створених робочих місцях для працівників-інвалідів на підприємстві, а створення робочих місць і введення їх в дію має відбуватись з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, забезпечення прав яких на працевлаштування та на оплачувану роботу здійснюється, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", в редакції закону від 23.02.2006 р., шляхом безпосереднього звернення інвалідів до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем був виконаний передбачений законом обов'язок щодо подання звіту за формою № 10-ПН та щомісячно Приватним акціонерним товариством "Нікопольський ремонтний завод" подавались до Нікопольського міськрайонного центру зайнятості щомісячні звіти форми 3-ПН про наявність вільної вакансії для осіб, яким встановлена інвалідність, що підтверджується матеріалами справи (а.с.31-47).

При цьому колегія суддів зауважує, що приписами п. 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 р. № 316, не передбачено щомісячного обов'язку роботодавця щодо подання до центру зайнятості даних про наявність вільних робочих місць.

Крім того, відповідно до направлень від 24.09.15 року, від 03.08.2015 року, від 11.11.2015 року, від б/д, від 29.04.2015 року, на роботу до відповідача були направлені ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які відповідно до доданих до матеріалів справи наказів були прийняті на роботу (а.с.48-62).

Випадків безпідставної відмови відповідачем у прийнятті інвалідів на роботу судом не встановлено та позивачем відповідні докази на спростування такого висновку суду - не надавалися.

Виходячи з аналізу положень Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", колегія суддів приходить до висновку, що створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування не є тотожними поняттями.

Оскільки відповідачем виконані вимоги, покладені на нього розділом IV Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а чинне законодавство не зобов'язує підприємство самостійно займатися пошуком та працевлаштуванням інвалідів, в діях Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" не вбачається вини щодо не забезпечення працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що адміністративно - господарські санкції за невиконання нормативів з працевлаштування на підприємстві визначеної законом кількості інвалідів мають бути застосовані до підприємства навіть за відсутності вини роботодавця, визнаються колегією суддів помилковими та такими, що спростовуються вищенаведеними приписами правових норм, що регулюють спірні правовідносини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року по справі № 804/3049/16 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко