Справа № 809/474/17
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" травня 2017 р. Справа № 809/474/17
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Суддя Остап`юк С.В.,
за участю секретаря Федів А.В.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Вузніци Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Керівника апарату Косівського районного суду Івано-Франківської області Мельничук Іванни Степанівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
03.04.2017 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Керівника апарату Косівського районного суду Івано-Франківської області Мельничук Іванни Степанівни (надалі відповідач) про визнання протиправним дії щодо невиплати допомоги для оздоровлення під час надання щорічної відпустки за період з 12.06.2015 до 30.05.2016 та ненадання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби та зобов`язання прийняти рішення про виплату допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, невиплаченої під час надання щорічної відпустки за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016 та прийняти рішення про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби.
Також позивачем визначено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (далі третя особа).
Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення статті 12 Закону України «Про відпустки», частини 1 статті 35 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, положень Постанов Кабінету Міністрів України за №268 від 09.03.2009, за №298 від 20.04.2016, за №323 від 05.05.2016, за №15 від 18.01.2017 при наданні наказом від 23.01.2017 за №02-06/13 щорічної відпустки за період роботи на посаді помічника судді Косівського районного суду Івано-Франківської області з 12.06.2015 до 30.04.2016 не нарахувала та не виплатила допомогу для оздоровлення у розмірі посадового окладу помічника судді та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.
Відповідач проти заявленого позову заперечила з мотивів, викладених в письмовому запереченні, обґрунтованого тим, що наказом за №02-06/161 від 14.07.2016 позивачу було надано в період з 15.07.2016 до 02.08.2016 невикористану частину щорічної відпустки за період роботи з 12.06.2014 до 11.06.2015 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. У зв`язку з цим виплата допомоги на оздоровлення в 2016 році позивачу здійснена. Відповідач, з посиланням на лист Міністерства соціальної політики України за №409/13/116-15 від 21.07.2015 «Про надання роз`яснення» зазначає, що допомога для оздоровлення може виплачуватися працівникові при наданні будь-якої з частин щорічної відпустки виключно один раз на рік.
Виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби відповідач визначає як необов`язкову виплату, яка може бути надана за обґрунтованою заявою працівника за наявності коштів. Вказала, що заяви позивача від 13.03.2017 та 23.03.2017 підстав для виплати вказаної допомоги не містять.
Відповідач в судовому засідання просила в задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив, з мотивів вказаних відповідачем.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши докази, суд встановив наступне.
12.06.2013 ОСОБА_1 призначено на посаду помічника голови суду Косівського районного суду Івано-Франківської області.
09.10.2014 позивача переведено на посаду помічника судді Косівського районного суду Івано-Франківської області.
12.05.2015 наказом за №02-03/106 в. о. керівника апарату Косівського районного суду ОСОБА_1 увільнено від роботи з 14.05.2015 у зв`язку з призовом на військову службу по частковій мобілізації, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на особливий період до фактичного виходу на роботу, але не більше одного року.
З 01.05.2016 змінено статус та продовжено роботу позивача на зайнятій посаді на умовах патронатної служби.
13.05.2016 наказом за №02-03/95 в. о. керівника апарату Косівського районного суду ОСОБА_1 увільнено від роботи з 14.05.2015 у зв`язку з призовом на військову службу по частковій мобілізації, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на особливий період з 14.05.2016 до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
У відповідності до довідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за №11.07.2016 за №3538 позивач в період з 21.06.2015 до 23.06.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
20.12.2016 наказом Косівського районного суду за №02-06/312 надано помічнику судді Косівського районного суду ОСОБА_1 невикористану частину щорічної основної відпустки за період з 12.06.2014 до 11.06.2015 тривалістю 10 календарних днів, невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016 тривалістю 26 календарних днів та частину щорічної основної відпустки за період роботи з 01.05.2016 до 30.04.2017 тривалістю 3 календарних дні, загальною тривалістю 39 календарних днів з 21.12.2016 до 30.01.2017.
Наказом за №02-003/74 від 27.03.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади, згідно пункту 2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Статус і умови діяльності помічника судді визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.
Відповідно до пунктів 3, 18 Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України за №14 від 25.03.2011 помічник судді є працівником апарату суду, якому надаються щорічні та додаткові відпустки в порядку, встановленому Кодексом законів про працю України та Законом України «Про відпустки», Законом України «Про державну службу», за його письмовою заявою, погодженою із суддею.
Згідно з статтею 74 Кодексу законів про працю України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Аналогічно статтею 6 Закону України «Про відпустки» встановлено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Відповідно до статті 35 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин щодо набуття позивачем права на відпустку за відпрацьований рік з 12.06.2015 до 30.04.2016, державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.
Згідно з частиною 2 статті 80 Кодексу законів про працю України щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі виконання працівником державних або громадських обов`язків, якщо згідно із законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати.
У зв`язку з призовом з 14.05.2016 на військову службу по частковій мобілізації, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку та безпосередній участі позивача з 21.06.2015 до 23.06.2016 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, тобто виконанням у вказаний період позивачем громадянських обов`язків він за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016 набув права на щорічну основну відпустку, яка підлягала перенесенню на інший період.
Одночасно з набуттям права на щорічну основну відпустку за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016 та правом її перенесення на інший період, позивач набув права на виплату допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу при наданні такої відпустки.
Як наслідок, відповідач, надаючи позивачу наказом за №02-06/312 від 20.12.2016 невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016 тривалістю 26 календарних днів (а.с.24) був зобов`язаний виплатити допомогу для оздоровлення у розмірі посадового окладу.
Твердження відповідача, з посиланням на лист Міністерства соціальної політики україни від 21.07.2015 №409/13/116-15 про те, що щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше ніж 14 календарних днів, і в такому випадку допомога для оздоровлення може виплачуватися один раз на рік при наданні будь-якої з частин щорічної основної відпустки за заявою працівника є вірним.
Однак, відповідач на підставі цих тверджень дійшов помилкового висновку про те, що виплата працівникові допомоги для оздоровлення може виплачуватися виключно один раз на календарний рік не залежно від підстав і періодів, в яких виникло право працівника на отримання такої допомоги.
У зв`язку з цим відповідач помилково вважає, що виплативши позивачу наказом від 23.01.2017 за №02-06/13 матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні частини щорічної основної відпустки тривалістю 18 календарних днів за період роботи з 01.05.2016 до 30.04.2017 відсутній обов`язок в 2017 календарному році виплачувати позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні відпустки за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016.
Такий висновок відповідача є невірним, а невиплата помічнику судді Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу, під час надання щорічної відпустки за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016 є протиправною.
Виплату допомоги для оздоровлення при наданні працівнику будь-якої з частин щорічної основної відпустки слід здійснювати один раз на рік, за умови надання чергової такої відпустки, у випадках перенесення щорічної основної відпустки відповідно до статті 80 Кодексу законів про працю України роботодавець при її наданні зобов`язаний нарахувати та виплатити всі належні виплати працівнику, в тому числі нарахувати та виплатити допомогу для оздоровлення.
При цьому, суд зазначає, що трудовим законодавством право працівника на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення при отриманні відпустки в порядку, визначеному статті 80 Кодексу законів про працю України не обмежено фактом отримання такої допомоги при наданні чергової відпустки в одному календарному році.
Враховуючи викладене позовні вимоги про зобов`язаня відповідача нарахувати та виплатити позивачу допомогу для оздоровлення у розмірі посадового окладу помічника судді Косівського районного суду Івано-Франківської області, належної під час надання щорічної відпустки за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Крім того, 13.03.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби, в задоволенні якої відповідач відмовив.
Пунктом 24 Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України за №14 від 25.03.2011 встановлено, що помічник судді має право на соціальний і правовий захист відповідно до свого статусу.
Підпунктом 3 пункту 3 Умов оплати праці патронатних служб в державних органах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за №15 від 18.01.2017 встановлено, що керівником Апарату Верховної Ради України, Главою Адміністрації Президента України, Державним секретарем Кабінету Міністрів України, державним секретарем міністерства, керівником державного органу або заступником керівника, на якого покладено функції керівника апарату, за пропозицією посадової особи, при якій утворена патронатна служба, у межах затвердженого фонду оплати праці відповідного державного органу надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби.
У зв`язку з цим позивач мав право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби за своєю заявою від 13.03.2017.
Виникнення права на отримання вказаної допомоги законодавством не поставлено в залежність від розсуду керівника апарату державного органу та обґрунтованості мотивів, з яких працівник патронатної служби звертається за отримання такої заяви, як помилково вважає відповідач.
Як наслідок, ненадання позивачу за заявою від 13.03.2017 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби є протиправним, а позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною невиплату помічнику судді Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу, під час надання щорічної відпустки за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016 та ненадання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби.
Зобов`язати Керівника апарату Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) допомогу для оздоровлення у розмірі посадового окладу помічника судді Косівського районного суду Івано-Франківської області, належної під час надання щорічної відпустки за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016 та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Остап`юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 10.05.2017.