Справа № 161/17545/16-а
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/325/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 р. Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області про поновлення пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про поновлення пенсії державного службовця по інвалідності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку в Луцькому обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської областіяк одержувач пенсії по інвалідності з 2010 року. Перед виходом на пенсію працював заступником начальника відділу Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України. Стаж роботи у вказаному державному органі становив 12 років 11 місяців 14 днів, за період роботи з 18.08.1997 року по 02.08.2010 року.

З врахуванням вказаного стажу державної служби і встановленої ІІ групи інвалідності загального захворювання 08.06.2010 року на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV ОСОБА_1 було призначено пенсію державного службовця, яку він отримував впродовж встановленої ІІ групи інвалідності по 30.06.2015 року. Розмір пенсії становив 2328,81 грн.

15.06.2015 року медичною комісією ОСОБА_1 призначено ІІІ групу інвалідності загального захворювання на один рік. В звязку із цим з 16.06.2015 року по 30.06.2016 року позивачу було встановлено менший розмір пенсії 1242,68 грн.

В 2016 році за результатами експертизи медичної комісії від 16.06.2016 року, позивачу повернуто раніше призначену другу групу інвалідності загального захворювання. Проте, встановлену ще у 2010 році пенсію державного службовця в розмірі 2328,81 грн. не повернуто, а перераховано і встановлено в значно меншому розмірі, а сааме: 1589,77 грн.

Разом з тим, ніяким документом і ніякою комісією не було виключено позивача із таких, хто майже 13 років (12 років 11 місяців 14 днів) пропрацював на державній службі. Факт наявності стажу державного службовця залишився, пенсію державного службовця призначено ще у 2010 році. І, відповідно, нарахування вищевказаних сум пенсійних виплат було проведено відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, що мав юридичну силу на той час.

Вказує, що 04.10.2016 року звернувся до відповідача із письмовою заявою про поновлення призначеної у 2010 році пенсії державного службовця врахувавши стаж державної служби та поновлення з 01.07.2016 року ІІ групи інвалідності; повторно здійснити розрахунок пенсії, починаючи з часу призначення ІІ групи інвалідності з 01.07.2016 року та повернути суму коштів, не виплачених з 01.07.2016 року.

Однак, відповідач своїм листом № 2721/І-01 від 21.10.2016 року повідомив, що підстав для задоволення заяви про поновлення пенсії немає, оскільки з 01.06.2015 року органами Пенсійного фонду України пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не призначаються, а призначені до 01.06.2015 року не перераховуються.

Також, Головне управління ПФУ у Волинській області своїм листом № 717/3-05 від 08.11.2016 року повідомило, що підстав для переведення на пенсію по ІІ групі інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу» немає, оскільки ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889, що набрав чинності з 01.05.2016 року, передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п. 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 та № 3723 втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених в п. 10. І 12 цього розділу. Пунктами 10 і 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 передбачене право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону № 3723 в порядку визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах державних службовців, особам, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та особи, які на день набрання чинності цим Законом мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 незалежно від факту роботи.

Вважає дії ЛО управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови здійснення перерахунку пенсії неправомірними та такими, що порушують його конституційні права.

В звязку з чим, просить суд визнати дії Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови в поновленні пенсії державного службовця; зобовязати відповідача з 16.06.2016 року поновити виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 в розмірі і на умовах, визначених відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (в редакції на час призначення пенсії) та ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, які враховувалися при визначенні пенсії ОСОБА_1 з 08.06.2010 року до 16.06.2015 року; стягнути сплачений судовий збір.

За час розгляду справи позивачем доповнено позовні вимоги, згідно яких просив залучити Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області в якості відповідача та визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови в поновленні пенсії державного службовця; зобовязати ГУ ПФУ у Волинській області з 16.06.2016 року поновити виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 в розмірі і на умовах, визначених відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (в редакції на час призначення пенсії) та ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, які враховувалися при визначенні пенсії ОСОБА_1 з 08.06.2010 року до 16.06.2015 року; стягнути з ГУ ПФУ у Волинській області сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 16.02.2017 року до участі у справі в якості відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представники Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Луцькому обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської областіяк одержувач пенсії по інвалідності з 2010 року. Перед виходом на пенсію працював заступником начальника відділу Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України. Стаж роботи у вказаному державному органі становив 12 років 11 місяців 14 днів, за період роботи з 18.08.1997 року по 02.08.2010 року.

З врахуванням вказаного стажу державної служби і встановленої ІІ групи інвалідності загального захворювання 08.06.2010 року на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV ОСОБА_1 було призначено пенсію державного службовця, яку він отримував впродовж встановленої ІІ групи інвалідності по 30.06.2015 року. Розмір пенсії становив 2328,81 грн.

15.06.2015 року медичною комісією ОСОБА_1 призначено ІІІ групу інвалідності загального захворювання на один рік. В звязку із цим з 16.06.2015 року по 30.06.2016 року позивачу було втасновлено менший розмір пенсії 1242,68 грн.

В 2016 році за результатами експертизи медичної комісії від 16.06.2016 року, позивачу повернуто раніше призначену другу групу інвалідності загального захворювання. Проте, встановлену ще у 2010 році пенсію державного службовця в розмірі 2328,81 грн. не повернуто, а перераховано і встановлено в значно меншому розмірі, а сааме: 1589,77 грн.

Факт наявності стажу державного службовця залишився, пенсію державного службовця призначено ще у 2010 році. І, відповідно, нарахування вищевказаних сум пенсійних виплат було проведено відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, що мав юридичну силу на той час.

ОСОБА_2 04 жовтня 2016 року звернувся до відповідача із письмовою заявою про поновлення призначеної у 2010 році пенсії державного службовця врахувавши стаж державної служби та поновлення з 01.07.2016 року ІІ групи інвалідності; повторно здійснити розрахунок пенсії, починаючи з часу призначення ІІ групи інвалідності з 01.07.2016 року та повернути суму коштів, не виплачених з 01.07.2016 року.

Однак, відповідач своїм листом № 2721/І-01 від 21.10.2016 року повідомив, що підстав для задоволення заяви про поновлення пенсії немає, оскільки з 01.06.2015 року органами Пенсійного фонду України пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не призначаються, а призначені до 01.06.2015 року не перераховуються.

Головне управління ПФУ у Волинській області своїм листом № 717/3-05 від 08.11.2016 року повідомило, що підстав для переведення на пенсію по ІІ групі інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу» немає, оскільки ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889, що набрав чинності з 01.05.2016 року, передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п. 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 та № 3723 втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених в п. 10. І 12 цього розділу. Пунктами 10 і 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 передбачене право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону № 3723 в порядку визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах державних службовців, особам, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та особи, які на день набрання чинності цим Законом мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 незалежно від факту роботи.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Чинною, на момент встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності загального захворювання, ст. 37 Закону України «Про державну службу» (№ 3723) передбачалося, що в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності виплата пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до цього Закону, здійснюється в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (№ 1058). Якщо інваліду І або ІІ групи було встановлено ІІІ групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом І або ІІ групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення І або ІІ групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше пяти років.

Отже, ОСОБА_1 з 01.07.2015 року виплачувалася пенсія по інвалідності в порядку визначеному Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.1995 року (№ 889), що набрав чинності 01.05.2016 року, передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися, зокрема, згідно з Законом України «Про державну службу».

Відповідно до п. 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889, Закон № 3423 втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених в п. 10 і п. 12 цього Розділу.

Дійсно, Закон № 3723 втратив чинність з введенням в дію Закону № 889, тобто з 01.05.2016 року. Як наслідок, з цього часу нарахування пенсійних виплат почали проводити відповідно до вимог введеного Закону № 889. Але це стосується лише тих пенсіонерів, які вийшли на пенсію з часу введення Закону № 889, а не тих, хто вже перебуває на пенсії, і кому пенсійне забезпечення встановлено відповідно до Закону № 3723, як у випадку позивача ОСОБА_1

Пунктами 10 і 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 передбачено, що право на призначені пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах державних службовців, особам, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723, та особи, які на день набрання чинності цим Законом мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 незалежно від факту роботи.

Проте, ОСОБА_1 у 2010 році призначена пенсія не за віком, а по інвалідності у звязку із загостренням давньої хвороби і погіршення стану здоровя.

Також, вказаний п. 10 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.1995 року (№ 889)відноситься до тих державних службовців, які на день набрання чинності законом № 889 займають посади державних службовців.

ОСОБА_1 вийшов на пенсію у 2010 році і з того часу у звязку із незадовольним станом здоровя не працював, Саме в 2010 році він претендував на призначення пенсії і в даний час просить лише поновити йому призначену раніше пенсію державного службовця.

Також, у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 передбачено правові норми щодо призначення пенсії, тобто встановлення ддя претендента на пенсію державного службовця, який на такій пенсії не перебував, відповідних пенсійних виплат з відповідними пільгами, встановленими Законом № 3723. Тобто такі пільги не відмінено, вони застосовуються і на даний час при умові наявності відповідних умов, які у позивача також наявні і які враховувались у 2010 році при виході на пенсію і визначенні рівня пенсійних виплат останнього.

Ніякою нормою Закону № 889 не встановлено, що для пенсіонерів, які вийшли на пенсію до введення в дію Закону № 889, необхідно проводити посторне призначення пенсій або їх перерахунок за нормами саме цього Закону.

Щодо посилання відповідачів на ч. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися, зокрема, згідно з Законом України «Про державну службу», то згідно з Рішенням Конституційного суду № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року Положення пункту 5 розділу III визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідач у своїй відмові посилається також на Постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, якою внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, зокрема до Постанови КМУ від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», згідно чого виключено п. 4 вищезазначеної постанови, з абз. 1 п. 5 виключено слово «перерахунок», відповідно до якого скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії перераховуються відповідно до Закону України «Про державну службу». Тобто, ці зміни теж стосуються лише тих випадків, коли звертаються за перерахунком розміру пенсії.

Це ж саме стосується і посилання відповідача на те, що з 01.06.2016 року органами Пенсійного фонду України пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не призначаються, а призначені до 01.06.2016 року не перераховуються, на підставі чого відмовлено ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у звязку з встановленням II групи інвалідності.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 58 Конституції України гарантовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії. Повинно діяти загальне правило дії закону в часі, відповідно до якого застосовуються тільки ті процесуальні норми і норми матеріального права, які були чинні на момент вчинення окремої процесуальної дії. Тобто, при вирішенні спору суд керується тим законодавством, яке діяло в момент призначення пенсії, а не в даний час.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як слідує із змісту ст. 46 Конституції України , громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач має право на поновлення виплати пенсії державного службовця в розмірі і на умовах, визначених відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (в редакції на час призначення пенсії) та ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, які враховувалися при визначенні пенсії ОСОБА_1 з 08.06.2010 року до 16.06.2015 року.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 58, 159-163 КАС України, на підставі Закону України «Про державну службу», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд,

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати дії Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду УкраїниВолинської областіта Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови в поновленні пенсії державного службовця ОСОБА_1 неправомірними.

Зобовязати Луцьке обєднане управління Пенсійного фонду УкраїниВолинської областіз 16 червня 2016 року поновити виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 в розмірі і на умовах, визначених відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (в редакції на час призначення пенсії) та ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, які враховувалися при визначенні пенсії ОСОБА_1 з 08.06.2010 року до 16.06.2015 року

Стягнути з Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду УкраїниВолинської областіза рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок) грн.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_3