Справа № 398/993/16-а (2-а/398/20/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
11 травня 2017 рокусправа № 398/993/16-а (2-а/398/20/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.
суддів: Прокопчук Т.С. Чабаненко С.В.
за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2017 року у справі № 398/993/16-а (2-а/398/20/17) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про уточненення позовних вимог, просив визнати протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невключення у грошовий атестат №7 від 07 серпня 2015 року та до довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням) № 7 від 07.08.2015 року щомісячної додаткової винагороди за льотну роботу в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та суми матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які були виплачені протягом 24 останніх календарних місяців служби перед звільненням та з яких утримувався і був сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України включити у грошовий атестат та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням) щомісячну додаткову винагороду за льотну роботу в розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення, винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та суми матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, що були фактично виплачені за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням та при виплаті яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України у термін, передбачений п.24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» направити вищезазначені документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невключення у грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення за 24 місяці № 7 від 07.08.2015 року сум щомісячної додаткової винагороди за льотну роботу в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та сум матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які були виплачені позивачу протягом 24 останніх календарних місяців служби перед звільненням. Суд також зобов`язав Військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України видати уточнені грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення, в яких зазначити щомісячну додаткову винагороду за льотну роботу в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, суми матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які були виплачені позивачу протягом 24 останніх календарних місяців служби перед звільненням.
У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України у термін, передбачений п.24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку ) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» направити вищезазначені документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - судом відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, безпідставність та незаконність постанови суду просить її скасувати та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволенні адміністративного позову. Апелянт зазначає, що позивачем пропущений місячний строк звернення до адміністративного суду, оскільки про порушення своїх прав він мав дізнатись з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28.01.2016 року. На думку апелянта, суд першої інстанції порушив принцип законності, оскільки не зазначив в оскарженій постанові, на підставі яких доводів (нормативних актів) він дійшов висновку, що місячна додаткова грошова винагорода за льотну роботу в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення, винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та матеріальна допомоги на оздоровлення і матеріальна допомоги для вирішення соціально-побутових питань підлягають включенню до складу грошового забезпечення. Судом також проігноровано рішення Конституційного Суду України від 13.05.2015 року № 4-рп/2015, який, надавши офіційне тлумачення положень частини третьої статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вказав на те, що видами грошового забезпечення є лише надбавки, доплати, підвищення, що встановлюються законами. Винагороди, які отримував позивач, не входять до грошового забезпечення, оскільки обраховуються із розміру грошового забезпечення, не мають постійний характер, оскільки залежать від відповідного фінансування. Помилковим є і застосування судом до спірних правовідносин Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки порядок призначення пенсій регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Апелянт також просив врахувати правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постановах від 03.03.2015 року у справі № 21-32а15, від 17.06.2014 року у справі № 21-117а14.
У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Позивач та його представник просили суд залишити оскаржену постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до апеляційного суду надійшла заява № 1819/08-23 від 29.03.2017 року про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника та підтримання апеляційної скарги.
Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених позовних вимог, дійшла висновку про відсутність підстав для його скасування.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України в період з 1994 року по 2015 рік включно і був звільнений за наказом командувача Збройних Сил України від 30 червня 2015 року № 106 о/с відповідно до підпункту «б» п. 1 ч. 8 ст.26 «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) (а.с.8). Після звільнення з військової служби позивач був взятий на облік у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, та з 08 серпня 2015р. йому призначена пенсія за вислугу років по лінії МВС України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.12). Вказана пенсія була призначена на підставі грошового атестату №7 та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які були видані фінансовою службою військової частини № НОМЕР_1 . До вказаних документів не були включені щомісячна додаткова грошова винагорода за льотну роботу в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та суми матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з яких утримувався і був сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.135, 136).
Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для включення у грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення щомісячну додаткову винагороду за льотну роботу в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, суми матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які були виплачені позивачу протягом 24 останніх календарних місяців служби перед звільненням. Суд керувався Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 7 листопада 2007 року №1294, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393, постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 року №158 наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 23.01.2015 року № 72 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України.
Апелянт, стверджуючи про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, навів наступні доводи:
Щодо розгляду адміністративного позову, поданого до суду з пропуском строку звернення до адміністративного суду.
Відповідно до приписів статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд першої інстанції дійшов висновку про дотримання позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду, оскільки адміністративний позов ним був поданий 24 березня 2016 року після отримання листа військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19 лютого 2016 року.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав з боку військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка відмовила йому від видачі уточненого грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення листом № 466 від 19 лютого 2016 року (а.с.15,16). При цьому, підставою для звернення до військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України із відповідною заявою, став лист Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 61/03.01-19 від 28 січня 2016 року, в якому надано роз`яснення щодо розрахунку призначеної позивачу пенсії та відсутності повноважень для її перерахунку за відсутності документів - грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення, які мають бути видані військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Отже доводи апелянта в цій частині є неспроможними.
Щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і безпідставно не врахував Рішення Конституційного Суду України від 13.05.2015 року № 4-рп/2015, що вплинуло на правильність вирішення спору.
Колегія суддів здійснила аналіз норм законів, якими врегульовані питання грошового забезпечення військовослужбовців при проходженні служби та їх пенсійного забезпечення.
Частина 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає склад грошового забезпечення військовослужбовців, до якого входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 1 статті 15 цього ж Закону передбачено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких інших осіб», пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи:
- відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням;
- процентну надбавку за вислугу років;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення);
- премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, до розміру грошового забезпечення для призначення пенсії винагорода та одноразові додаткові виплати грошового забезпечення Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не враховані.
Конституційний Суд України у Рішенні від 13.05.2015 року №4-рп/2015 надав офіційне тлумачення положень частини третьої статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і зазначив в мотивувальній частині про те, що пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо. Закон має на меті реалізацію особами, які перебували на військовій службі, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України (преамбула Закону). Частиною третьою статті 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» закріплено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій. Згідно з частиною третьою статті 43 Закону пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за Законом, та членам їх сімей обчислюються з урахуванням, зокрема, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій в розмірах, установлених законодавством. Положеннями першого речення частини третьої статті 63 Закону передбачено підстави для перерахунку пенсій та перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які враховуються для їх перерахунку. Так, усі призначені за Законом пенсії підлягають перерахунку, у тому числі, у зв`язку із введенням для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Аналіз наведених положень Закону вказує на єдиний підхід законодавця до визначення видів грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються як при призначенні пенсій (стаття 43), так і при перерахунку раніше призначених пенсій (стаття 63).Конституційний Суд України наголошує, що виключно Верховна Рада України шляхом прийняття законів визначає види грошового забезпечення для обчислення та перерахунку пенсій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом, а Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення права осіб на пенсійне забезпечення, керуючись Конституцією та законами України. Отже, перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, введення яких є підставою для перерахунку пенсій зазначених категорій осіб, визначається виключно законами України.
Однак, винагорода, яка має постійний характер (виплачується щомісячно), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» віднесена до складу грошового забезпечення, як додатковий вид грошового забезпечення.
Судом першої інстанції було встановлено, що позивач під час проходження служби фактично отримував щомісячну додаткову грошову винагороду за льотну роботу та винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції. При цьому, із зазначених виплат був сплачений внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, і зазначена обставина не сторонами не заперечується.
Зважаючи на наведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та обставини справи, колегія суддів вважає, що зазначені види додаткового грошового забезпечення (винагорода) мають бути враховані при призначенні позивачу пенсії на підставі Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб ».
Крім того, законодавець надав можливість військовослужбовцю право вибору виду пенсії. Так, статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» . При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.
Оскільки зазначена правова норма дозволяє враховувати при обчисленні пенсії військовослужбовцю всі види грошового забезпечення без виключення, то і при призначенні пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», також мають враховуватись всі види грошового забезпечення, за умови їх визначення законом, постійного характеру виплати та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з метою дотримання принципу правової визначеності. Такий висновок, на думку колегії суддів, не суперечить офіційному тлумаченню положень частини третьої статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", наданому Конституційним Судом України у Рішенні від 13.05.2015 року № 4-рп/2015.
Щодо доводів апелянта про помилкове застосування судом до спірних правовідносин Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Частиною 1 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону (пункт 1 частини 1).
Наведені норми спростовують зазначені вище доводи апелянта і додатково підтверджують висновок суду першої інстанції, викладений в оскарженій постанові.
Крім того, Верховний Суд України у постанові від 20 жовтня 2015 року (справа № 559/3342/14-а) також вказав на те, що щомісячна грошова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.
У зв`язку із наведеною Верховним Судом України правовою позицією колегія суддів вважає, що інший правовий висновок, викладений в постанові від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-368а13 та постанові від 15 липня 2014 року у справі № 21-234а14 застосуванню при вирішенні спору не підлягає, оскільки за даними особистої картки на грошове забезпечення вбачається, що позивач отримував додаткову грошову винагороду за льотну роботу у 2012, 2013, 2014 роках щомісячно, тобто остання носила постійний характер (а.с.137, 138).
Щодо врахування грошової винагороди за участь в антитерористичних операціях.
Постановою Кабинету Міністрів України від 04 червня 2014 року № 158 встановлена грошова винагорода за участь в антитерористичних операціях. Зазначена грошова винагорода виплачується військовослужбовцям які приймають безпосередню участь в антитерористичних операціях з 1 травня 2014 року в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць. Пунктом 1 наказу Міністерства оборони України від 12 червня 2014 року № 383 «Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» встановлено виплачувати військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 1 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць. Місячне грошове забезпечення для розрахунку цієї винагороди обчислюється, виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (останньою займаною штатною посадою) на час участі у зазначених операціях і заходах. Відповідно до пункту 2 названого наказу винагорода має виплачуватись за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників).
Таким чином, зазначена грошова винагорода включена до складу грошового забезпечення осіб, які приймають участь в антитерористичній операції з часу її запровадження і має щомісячний характер, тому повинна також враховуватись при очисленні пенсії.
Щодо врахування матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань.
Отже, зазначена допомога є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
З урахуванням того, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

Апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.
Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2017 року у справі № 398/993/16-а (2-а/398/20/17) залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі протягом двадцяти днів з дня виготовлення її тексту у повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.
Головуючий: А.В. Шлай
Суддя: Т.С. Прокопчук
Суддя: С.В. Чабаненко