Справа № 308/2075/17
Суддя: Данко В. Й.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 308/2075/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що з 27.09.1995 року я працював на посадах судді, заступника голови військового місцевого суду Ужгородського гарнізону, а з 17.02.2011 року - суддею Апеляційного суду Закарпатської області. Наказом в.о. голови Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2016 року № 6.3.1 - 350, виданого на підставі Рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 року за № 3065/0/15-16 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Закарпатської області у відставку», позивача було відраховано з штату Апеляційного суду Закарпатської області з 14.12.2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до подання голови Апеляційного суду Закарпатської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 16.12.2016 року стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає 32 роки 05 місяців 20 днів, з яких:

- 02 роки і 05 дні - строкова військова служба у Збройних Силах СРСР;

- 02 роки 05 місяці 03 дні - навчання на денній формі у Львівському державному університеті ім. Ів. Франка (половина);

- 06 роки 09 місяці 19 дні - час роботи на посадах слідчого в прокуратурі Львівської області (з 08.12.1988 р. по 06.10.1995 року).

16.12.2016 року ОСОБА_1 подав до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України всі необхідні документи щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання, в тому числі й згадане подання в.о. голови Апеляційного суду Закарпатської області від 16.12.2016 року у додатку з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Розпорядженням Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України №2350 від 30.12.2016 року мені призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотків грошового утримання судді з 16 грудня 2016 року, тобто лише з врахуванням стажу роботи на посаді судді (21 рік 02 місяці 19 дні). Оскільки відмова відповідача у зарахуванні до стажу судді часу роботи на посадах слідчого прокуратури, час проходження строкової військової служби та половину навчання у вищому учбовому закладі є протиправною, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення постанову, якою визнати дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України протиправними в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на посадах слідчого прокуратури, час проходження ним строкової військової служби та половини строку навчання у вищому учбовому закладі, зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати до стажу ОСОБА_1 роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах слідчого прокуратури, час проходження ним строкової військової служби та половини строку навчання у вищому учбовому закладі, що перевищує у сукупності 11 роки, а також зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити з 16.12.2016 року перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач ОСОБА_1 в останнє судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій адміністративний позов підтримує в повному обсязі та просить провести судове засідання за його відсутності.

Представник відповідача Міськова Н.В. в судове засідання не з'явилася. Однак, надала суду письмові заперечення, в яких проти позову заперечує в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності.

З урахуванням положень статті 183-2 КАС України, за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення проти позову суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача, з 27.09.1995 року я працював на посадах судді, заступника голови військового місцевого суду Ужгородського гарнізону, а з 17.02.2011 року - суддею Апеляційного суду Закарпатської області.

Наказом в.о. голови Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2016 року №6.3.1 - 350, виданого на підставі Рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 року за №3065/0/15-16 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Закарпатської області у відставку», позивача було відраховано з штату Апеляційного суду Закарпатської області з 14.12.2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до подання голови Апеляційного суду Закарпатської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 16.12.2016 року стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає 32 роки 05 місяців 20 днів, з яких:

- 02 роки і 05 дні - строкова військова служба у Збройних Силах СРСР;

- 02 роки 05 місяці 03 дні - навчання на денній формі у Львівському державному університеті ім. Ів. Франка (половина);

- 06 роки 09 місяці 19 дні - час роботи на посадах слідчого в прокуратурі Львівської області (з 08.12.1988 р. по 06.10.1995 року).

16.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України та подав всі необхідні документи щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання, в тому числі й згадане подання в.о. голови Апеляційного суду Закарпатської області від 16.12.2016 року у додатку з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Розпорядженням Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України №2350 від 30.12.2016 року мені призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотків грошового утримання судді з 16 грудня 2016 року, тобто лише з врахуванням стажу роботи на посаді судді (21 рік 02 місяці 19 дні).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посадах слідчого прокуратури, періоду проходження ним строкової військової служби та половини строку навчання у вищому учбовому закладі, що перевищує в сукупності 11 років.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що статтею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року N2862-XII (чинного на момент призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону N2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"» від 24 лютого 1994 року N4015-XII, чинної до 31.07.2010 року, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30 липня 2010 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, оскільки на момент обрання ОСОБА_1 суддею військового суду Ужгородського гарнізону (27.09.1995 року) та на момент набрання чинності Закону №2453-VI була чинною норма частини 2 статті 43 Закону N2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"» від 24 лютого 1994 року N4015-XII, відповідно до якої до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих, то з урахуванням пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, період роботи позивача на посаді слідчого прокуратури підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

В той же час, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

- 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

- 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

- 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, положеннями частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку, було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Отже, на час звільнення позивача у відставку чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Однак, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

В свою чергу, Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь - яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, з урахуванням наведеного слідує висновок, що зміни в законодавстві, які обмежують позивача у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів і слідчих, не можуть бути застосовані до позивача.

Крім того, у статті 141 Закону №2453 до внесення змін Законом №213, тобто у редакції Закону №192, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III " Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З дослідженої в судовому засіданні трудової книжки ОСОБА_1, а також з подання голови Апеляційного суду Закарпатської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 16.12.2016 року встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає 32 роки 05 місяців 20 днів, з яких:

- 02 роки і 05 дні - строкова військова служба у Збройних Силах СРСР;

- 02 роки 05 місяці 03 дні - навчання на денній формі у Львівському державному університеті ім. Ів. Франка (половина);

- 06 роки 09 місяці 19 дні - час роботи на посадах слідчого в прокуратурі Львівської області (з 08.12.1988 р. по 06.10.1995 року).

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім врахованого відповідачем суддівського стажу 21 рік 02 місяці та 19 днів, слід врахувати час роботи ОСОБА_1 на посадах слідчого в органах прокуратури з 08.12.1988 р. по 06.10.1995 року (06 роки 09 місяці 19 днів), військову строкову службу - 02 роки і 06 днів, половину строку денної форми навчання у вищому учбовому закладі - 02 роки 05 місяці 03 дні, разом - 11 років 03 місяці 08 дні, що у сукупності перевищує 25 років та дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання саме в розмірі 90, а не 82 відсотки заробітної плати працюючого судді.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи положення статті 94 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню 640грн. судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 159-163, 167, 183-2, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними - задовольнити.

Визнати дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України протиправними в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на посадах слідчого прокуратури, час проходження ним строкової військової служби та половини строку навчання у вищому учбовому закладі;

Зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати до стажу ОСОБА_1 роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах слідчого прокуратури, час проходження ним строкової військової служби та половини строку навчання у вищому учбовому закладі, що перевищує у сукупності 11 роки;

Зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити з 16.12.2016 року перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), мешканця АДРЕСА_1 сплачений позивачем судовий збір в сумі 640/шістсот сорок/грн.

Постанова може бути оскаржена в загальному порядку шляхом подання через суд першої інстанції протягом десяти днів апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду i набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко