Справа № 331/237/17(2а/331/40/2017)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2017 рокусправа № 331/237/17(2а/331/40/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2017 р. в справі № 331/237/17 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управляння патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови серії АР № 046451 від 03.01.2017 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 121 КУпАП та закриття провадження у справі.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2017 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено всі обставини, що призвело до не вірного вирішення спору по суті.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у звязку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 046451 від 03.01.2017 р. до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що 03.01.2017 р. о 17 год. 10 хв. позивач керував транспортним засобом DAEWOO NEXIA, номерний знак НОМЕР_1, у темну пору доби, на якому не горіла ліва фара в режимі ближнього світла, не мав при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 31.4.3 (в) та п. 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст.126 КУпАП, що підтверджено належними доказами.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 03.01.2017 р. відповідачем прийнято постанову серії АР № 046451 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, якою накладено на позивача стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. З постанови вбачається, що позивач 03.01.2017 р. о 17 годині 10 хвилин керував транспортним засобом марки DAEWOO NEXIA, державний знак НОМЕР_2, у темну пору доби, на якому не горіла ліва фара в режимі ближнього світла, та не мав при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 31.4.3 (в) та п. 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху України.

Пунктом 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п. 31.4.3 (в) Правил дорожнього руху (в редакції на момент виникнення спірних відносин) забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі, коли не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Як встановлено пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

З наявних в матеріалах справи доказів, а саме, відеозапису з нагрудної відеокамери патрульного про фіксацію дій позивача, вчинених 03.01.2017 р., встановлено, що позивач керував транспортним засобом, в якому не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла, а також не мав при собі полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також з відеозапису з нагрудної камери патрульного вбачається, що позивач фактично заперечував зазначених обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, колегія суддів вважає доведеним вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху в частині експлуатації транспортного засобу разі, коли не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла, а також відсутності саме при собі полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що обумовило правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Доводи апелянта про недоведеність належними доказами того факту, що в автомобілі не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як зазначено вище, таке порушення підтверджено наявним в матеріалах справи відеозаписом порушення. При цьому судова колегія не приймає як належний доказ відсутності порушення п. 31.4.3 (в) Правил дорожнього руху замовлення-наряд № 696, виданий СТО «Седан» (а.с. 25), відповідно до якого на автомобілі позивача не працює лампа дальнього світла (ліва сторона), через те, що дане замовлення-наряд виданий 02.03.2017 р., тобто не може підтверджувати обставини, що мали місце 03.01.2017 р.

Щодо наявності у позивача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого 02.01.2017 р., суд апеляційної інстанції вказує на те, що сам факт оформлення договору страхування не спростовує вчинення позивачем порушення п. 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху України, оскільки позивач 03.01.2017 р. не мав при собі такого полісу, що й власно є порушенням вимог законодавства.

Також є безпідставними доводи апелянта стосовно порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень.

Процедуру провадження у справі про адміністративне правопорушення визначає Кодекс України про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 222 якого органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, до яких відносяться правопорушення, передбачені ч. 6 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 цього кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Як встановлено ч. 4 ст. 258 цього кодексу у випадках, передбачених частиною другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обовязки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за № 1408/27853 (далі Інструкція).

Відповідно до п. 4 розділу І «Загальні положення» Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Пунктами 1 та 2 розділу III «Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» встанолено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 8 цього розділу Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

За приписами п. 5 розділу IV «Постанова по справі про адміністративне правопорушення» постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).

Відтак, зазначеними нормами КУпАП та Інструкції встановлено, що в даному випадку відповідачем саме на місці вчинення правопорушення повинна бути винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на положення п. 21.2 ст.21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на думку колегії суддів, не може свідчити про відсутність в інспектора патрульної поліції повноважень для здійснення перевірки наявності у водія полісу обовязкового страхування.

Так, пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилався суд першої інстанції, передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, вказаною нормою права визначено обовязок водія мати при собі страховий поліс та такий страховий поліс має бути предявлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. При цьому, п. 21.3 ст. 21 Закону не вказує на те, що поліс страхування може бути предявлений на вимогу повноважної особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Аналізуючи зазначені норми права Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Правил дорожнього руху, які визначають повноваження посадових осіб поліції та обовязки водіїв транспортних засобів, колегія суддів приходить до висновку про те, що визначені пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави контролю за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є вичерпними, оскільки вказаний Закон не є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері безпеки руху та визначає повноваження підрозділів Національної поліції в цих правовідносинах. На думку колегії суддів, п. 21.2 ст. 21 Закону, що регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначає додаткові повноваження підрозділів Національної поліції щодо контролю за наявністю полісу обовязкового страхування у такому випадку як складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Про вказану правову позицію, на думку колегії суддів, свідчать і внесені законодавцем зміни до ч. 1 ст. 126 КУпАП, попередня редакція якої мала таку диспозицію: «Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), та була змінена на діючу диспозицію: «Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Тобто, частина 1 статті 126 КУпАП в редакції, яка діяла на час прийняття відповідачем оскарженої постанови, передбачала відповідальність саме за відсутність або не предявлення для перевірки полісу обовязкового страхування, без такої умови, як у випадках, передбачених законодавством.

З огляду на вказані норми права, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним доводи апелянта щодо відсутності, у спірному випадку, правових підстав для перевірки наявності у позивача полісу обовязкового страхування, оскільки такі повноваження інспектора патрульної поліції передбачені чинним законодавством та кореспондуються з обовязком водія мати при собі поліс обовязкового страхування та предявляти його на вимогу працівників поліції.

Доводи апелянта про не зазначення в постанові посади, прізвища, імя та по батькові особи, що склала постанову, є безпідставними, оскільки постанова містить повні дані та посаду особи, що її склала.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2017 р. в справі № 331/237/17 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2017 р. в справі № 331/237/17 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко