Справа № 820/6677/16
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 р.Справа № 820/6677/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Васильєвої С.Ю.,

представника третьої особи Козлітіна К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2017р. по справі № 820/6677/16

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, треті особи Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України , Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, треті особи - Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки № 185 о/с від 21.11.2016 "По особовому складу", яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління внутрішньої безпеки в Харківській області та призначено начальником управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі. Зокрема, вказує, що спірний наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 21.11.2016 № 185 о/с є незаконним в контексті того, що відповідач не повинен був, застосовуючи положення п.2 ч.1 ст.65 Закону України "Про Національну поліцію", переводити його на посаду начальника управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області, оскільки така не є рівнозначною посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Харківській області, крім того, позивач не давав згоду на своє переведення, а сам спірний наказ прийнято під час перебування ОСОБА_1 на лікарняному.

Представник відповідача надав до суду апеляційної інстанції письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача, відповідача та третьої особи, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно наказу Національної поліції України від 06.11.2015 № 1 затверджено структуру апарату НП України та територіальних органів поліції, а саме: до апарату НП України, серед іншого, входить Департамент внутрішньої безпеки, якому підпорядковані відповідні управління ВБ, у тому числі УВБ в Харківській області та УВБ в Кіровоградській області.

Наказом Національної поліції України від 11.03.2016 № 152 о/с по Департаменту внутрішньої безпеки, капітана поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника УВБ в Харківській області з посадовим окладом 3600 грн., звільнивши його з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Департаменту захисту економіки (підстава - рапорт ОСОБА_1 від 10.03.2016).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 21.11.2016 № 185 о/с, відповідно до п.2 ч.1 ст.65 Закону України "Про Національну поліцію" (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) капітана поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника УВБ в Кіровоградській області з посадовим окладом 3500 грн., звільнивши його з посади начальника УВБ в Харківській області ( підстава - доповідна записка заступника начальника Департаменту від 18.11.2016). Вказаний наказ було отримано УВБ в Харківській області 25.11.2016.

Даний наказ був виданий на підставі доповідної записки заступника начальника Департаменту ВБ Національної поліції України від 18.11.2016, в якій викладено наступні обґрунтування, що покладені в основу його прийняття. Так, у доповідній записці зазначено, що, після призначення ОСОБА_1 на посаду начальника УВБ в Харківській області, до Департаменту неодноразово надходили скарги від працівників підрозділу щодо неналежної організації роботи підрозділу та незадовільного стану соціально-психологічного клімату в колективі. За вказаними фактами працівниками Департаменту проводились службові розслідування та перевірки оперативно-службової діяльності УВБ в Харківській області.

Висновком від 14.07.2016 за результатами службового розслідування щодо можливих порушень з боку працівників УВБ в Харківській області було встановлено ряд порушень службової дисципліни, у тому числі, ОСОБА_1 та його заступниками, що полягали у неналежній організації оперативно - службової діяльності очолюваного ним підрозділу, незабезпеченні дієвого контролю за працівниками, а також незадовільний стан соціально-психологічного клімату в колективі. Проте, позивача та його заступників не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, внаслідок нетривалого перебування на посадах.

Також, на підтвердження обставин, викладених в доповідній записці, відповідачем надано наказ ДВБ НП України від 04.06.2016 № 152 про призначення вищевказаного службового розслідування; статистичну інформацію стосовно роботи УВБ в Харківській області, в якій вказано про низькі показники роботи у порівнянні з Управліннями інших областей та докази на підтвердження таких даних; довідку про результати вивчення соціально - психологічного клімату в УВБ в Харківській області; підсумкову анкету соціально - психологічного клімату в УВБ в Харківській області; підсумковий лист щодо думки працівників Управління відносно його керівного складу; пояснення позивача, надані під час службового розслідування.

Отже, за результатами вивчення стану соціально-психологічного клімату в УВБ в Харківській області, проведеного працівниками відділу (з психологічного забезпечення) ДКЗ, виявлено тенденцію, коли процес групового зближення основується на загальному невдоволенні діяльністю та керівною роллю начальника управління та заступників начальника управління, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Як наслідок, виникає необхідність зміни керівництва підрозділу, оскільки діяльність зазначених керівників призвела до наявності в колективі певних тенденцій роз'єднаності, міжгрупових та міжособистісних конфліктів. Також, у доповідній записці зазначено, що у керівництва УВБ в Харківській області відсутній зворотній зв'язок з керівництвом Департаменту, що виражається у несвоєчасному інформуванні про надзвичайні події в області. Як наслідок, за матеріалами управління, зокрема, не складалися протоколи про скоєння працівниками поліції корупційних правопорушень.

У доповідній записці вказано на наявність у Департаменті вакантної посади начальника УВБ в Кіровоградській області, перебування на якій може дати можливість ОСОБА_1 реалізувати свої професійні здібності у новому колективі. Ураховуючи вищевикладене, для збереження професійного ядра колективу працівників Управління внутрішньої безпеки в Харківській області та комплектування вакантної посади начальника УВБ в Кіровоградській області, виходячи з інтересів служби, у відповідності до підпункту 2 пункту 1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію", було запропоновано перевести капітана поліції ОСОБА_1 для подальшої служби до УВБ в Кіровоградській області ДВБ НП України та призначити на посаду начальника цього управління.

Начальником ДВБ НП України було погоджено вказану доповідну записку та накладено резолюцію для забезпечення її виконання.

За наявності названої доповідної записки, керівництвом ДВБ 21.11.2016 проведено оперативну нараду, до порядку денної якої було включено доповідь керівництва УВБ в Харківській області за результатами оперативно - службової діяльності підпорядкованого підрозділу за 10 місяців 2016 року. В ході даної наради було заслухано начальника УВБ в Харківській області ОСОБА_1 та його заступників ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в ході чого було вказано на недоліки в організації оперативно - службової діяльності керівництва УВБ в Харківській області, яку визнано незадовільною. Крім того, уповноваженою комісією на зазначеній нараді було ухвалено довести до відома ОСОБА_1 наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 21.11.2016 № 185 о/с щодо його ротації на посаду начальника УВБ в Кіровоградській області

Позивач, не погодившись з наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 21.11.2016 № 185 о/с, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було допущено порушень норм чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного наказу, отже, останній є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон).

Статтею 65 Закону врегульовано питання переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції. Так частиною 1 вказаної статті визначено, що переміщення поліцейських здійснюється:1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров'я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв'язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров'я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв'язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Частинами 8 та 9 ст. 65 Закону унормовано, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Поряд з цим, приписами п.8 ч.10. ст. 62 Закону визначено, що поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов'язків та своїх професійних, особистих якостей.

Відповідно до ст. 60 Закону, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, згідно п.40 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується, в тому числі, що при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка. Підпунктом "б" п. 42 Положення визначено, що переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: на рівнозначні посади - у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров'я, віку та підготовки за новою спеціальністю.

Застосування п.2 ч.1 ст.65 Закону України "Про Національну поліцію" можливо виключно в разі переміщення особи на рівнозначну посаду.

Спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює спірні правовідносини, а саме: Законом України "Про Національну поліцію", вказане не унормовано, натомість таке визначення містить інший "спеціальний" Закон, а саме: Закон України "Про державну службу".

Згідно ч.1 ст. 59 ЗУ "Про Національну поліцію", служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну службу", рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 51 Закону України "Про державну службу", посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці: до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади; до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади. Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

З метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за юрисдикцією, яка поширюється: 1) на всю територію України; 2) на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя; 3) на територію одного або кількох районів, міст обласного значення.

Виходячи з функціональних обов'язків позивача, як начальника УВБ в Харківській області, відповідно до наявних у справі документів (т.2 а.с.2-6), колегія суддів зауважує що обсяг повноважень, покладених на начальника УВБ в Кіровоградській області є тотожним повноваженням начальника УВБ в Харківській області у межах територіальної підвідомчості (т.2 а.с.9-13). Отже, в контексті покладених повноважень посада начальника УВБ в Кіровоградській області є рівнозначною посаді начальника УВБ в Харківській області.

Водночас, з наказу НП України від 04.12.2015 № 142 встановлено, що посада начальника управління (при штатній чисельності не менше 30 одиниць) передбачає граничне спеціальне звання - полковник поліції, а посада начальника управління (при штатній чисельності не менше 10 одиниць) передбачає граничне спеціальне звання - підполковник поліції (т.1 а.с.166-169), а беручи до уваги штатні розписи УВБ в Харківській області та УВБ в Кіровоградській області, станом на час видання спірного наказу, якими передбачено штатну чисельність 36 та 17 відповідно, суд дійшов висновку, що посада начальника УВБ в Харківській області, на якій перебував позивач, передбачала граничне спеціальне звання - полковник поліції, а посада начальника УВБ в Кіровоградській області - підполковник поліції (т.2 а.с.34-36). Позивач, у зв'язку з зазначеним вважав, що посада начальника УВБ в Кіровоградській області є нижчою посаді начальника УВБ в Харківській області.

Проте, колегія суддів зауважує, що на час видання спірного наказу і наразі позивач має спеціальне звання "капітан поліції". Зважаючи на даний факт, встановлення граничного звання полковник поліції - для посади начальника УВБ в Харківській області, не є підставою вважати переміщення позивача на посаду начальника УВБ в Кіровоградській області як пониження в посаді або переміщення на посаду нижчу, ніж та, на якій він перебував.

Закон України "Про Національну поліцію" не містить в собі визначення поняття "нижча посада", однак, п.3 ч.1 ст. 65 Закону унормовано підстави для переміщення поліцейського на посаду, нижчу ніж ту, на якій він перебував, а саме: у зв'язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров'я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, жодна з наведених підстав не стосується переміщення позивача.

Щодо посадових окладів, колегія суддів зазначає, що згідно довідки про склад грошового забезпечення встановлено, що посадовий оклад начальника УВБ в Харківській області становить 3600 грн., а посадовий оклад начальника УВБ в Кіровоградській області 3500 грн. (т.1 а.с.231). Отже, різниця у 100 гривень не може сприйматись судом як нерівнозначність грошового забезпечення за загаданими посадами, оскільки остаточне грошове забезпечення за згаданими посадами зрівнюється за рахунок премій.

Щодо порівняння такого показника як ступінь підпорядкованості, колегія суддів зазначає, що розглядом справи встановлено, що управління ВБ в областях є структурними підрозділами ДВБ НП України, а їхні керівники підпорядковуються начальнику Департаменту.

Беручи до уваги вказані показники у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що посада начальника УВБ в Кіровоградській області є рівнозначною посаді начальника УВБ в Харківській області, виходячи з однакового ступеню підпорядкованості - начальнику Департаменту, однакового кола посадових обов'язків, практично однакових посадових окладів (однакового грошового забезпечення - зрівняного за рахунок підвищених премій начальника УВБ в Кіровоградській області).

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних правовідносинах обґрунтовано виходив з наявності підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.65 Закону України "Про Національну поліцію".

Посилання позивача на той факт, що його було переведено на роботу до іншої місцевості без його згоди, всупереч ст. 32 КЗпП України, є необґрунтованими з наступних підстав.

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Водночас, Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про державну службу" не передбачено отримання згоди особи на переміщення, у тому числі, до іншої місцевості.

Щодо посилань позивача на той факт, що спірний наказ був виданий у період перебування позивача на лікарняному, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з листка непрацездатності встановлено, що дійсно з 21.11.2016 позивач перебував на лікарняному (т.1 а.с.165), водночас, з цього приводу представники відповідача заперечували, на підтвердження чого надавали відповідні докази, з приводу того, що позивач фактично не міг бути з 21.11.21016 на лікарняному, листок непрацездатності видано фіктивно, оскільки позивач був у цей день на оперативній нараді в ДВБ НП, вийшов з території МВС України через КПП № 1 о 14:43, отже не міг фізично, враховуючи відстань від м. Києва до м. Харкова, встигнути на прийом до лікаря ( т.1 а.с.232-234).

З цього приводу судом першої інстанції витребувано з Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області", зокрема, докази звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою до Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області", інформацію щодо здійснення прийому пацієнтів лікарем - отоларингологом Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" ОСОБА_7 21.11.2016 з зазначенням фактичного часу прийому, у відповідь на який було надано журнал обліку листків непрацездатності, журнал здійснення прийому пацієнтів лікарем - отоларингологом Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" ОСОБА_7 та графік прийому пацієнтів ( т.1 а.с.196-205).

З даних доказів вбачається, що ОСОБА_1 обліковується у вказаних медичних документах як особа, яка зверталась 21.11.2016 до лікаря ОСОБА_7, що здійснював в цей день прийом з 10:39 по 18:00, та якій видано листок непрацездатності. Проте, журнал прийому пацієнтів не містить в собі обліків щодо часу прийому пацієнтів у погодинно - хвилинному вигляді. Отже, підтвердити чи спростувати доводи відповідача з цього приводу не вбачається можливим, але вказана обставина не є визначальною у спірних правовідносинах.

Враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у Постанові Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (п.17), є неприпустимим звільнення особи під час перебування на лікарняному, проте позивача не було звільнено з роботи, а оскаржуваний наказ прийнято щодо переміщення на іншу посаду.

Також, як свідчать письмові докази, ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом відмовився, про що уповноваженими особами ДВБ НП України складено акт № 8922/42-02/01-16 (т.1 а.с.85-86) та, враховуючи наведене, ДВБ НП України повідомляла позивача листами від 02.12.2016 № 9293/42-02/02-16, від 02.12.2016 № 9294/42-02/02-16, від 08.12.2016 № 9551/42-02/04-16, що його було призначено на посаду начальника УВБ в Кіровоградській області та про необхідність прибуття до УВБ в Кіровоградській області для подальшого проходження служби, а також направлено копію відповідного наказу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірний наказ Департаменту внутрішньої безпеки № 185 о/с від 21.11.2016 "По особовому складу", яким ОСОБА_1 призначено начальником Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області, звільнивши з посади начальника Управління внутрішньої безпеки в Харківській області, прийнято за наявності підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.65 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки посада начальника управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області є рівнозначною посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Харківській області, водночас відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було допущено порушень норм чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного наказу, отже, останній є законним та обґрунтованим.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2017р. по справі № 820/6677/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Старостін В.В.

Повний текст ухвали виготовлений 15.05.2017 р.