Справа № П/811/510/17
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року справа № П/811/510/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Притули К.М.

за участю секретаря: Потєхіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Кіровоградського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання неправомірною бездіяльність та скасування довідки, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Кіровоградського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

1) визнати неправомірною бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо не призначення позивача на посаду начальника Долинського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області;

2) визнати неправомірною та скасувати довідку управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області від 06.03.2017 року №176к/42-11/01-2017.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з метою зайняття посади начальника Долинського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області він пройшов атестацію та отримав погодження на зайняття посади. Однак, начальником ГУНП в Кіровоградській області не прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 на посаду, що свідчить про його бездіяльність

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів - заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що в період з серпня 1995 року по 07.11.2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України.

З 07.11.2015 року позивач проходить службу в органах Національної поліції України.

З 07.11.2015 по 26.01.2017р. ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника Долинського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області.

З 26.01.2017 р., в звязку з організаційно штатним заходами позивач був призначений на посаду старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області.

16.02.2017р. начальником ГУНП в Кіровоградській області позивачу запропоновано посаду начальника Долинського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, про що останнім складено відповідний рапорт (а.с.7).

Так, позивач зазначає, що відповідно до листа пропозицій, співбесід та узгоджень, затвердженого начальником ГУНП в Кіровоградській області 16.02.2017 р., керівники служб та підрозділів ГУНП погодили його призначення на посаду начальника Долинського ВП без зауважень (а.с.9).

16.02.2017р. на імя начальника ГУНП подано подання про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Долинського ВП (а.с.8).

Крім того, позивач зазначив, що згідно з атестаційним листом від 23.12.2016 року за результатами атестування - займаній посаді відповідає, заслуговує на призначення на вищу посаду (а.с.10).

Однак, не зважаючи на викладені обставини, начальником ГУ НП в Кіровоградській області не здійснено призначення позивача на посаду. В якості підстави для такого не призначення зазначено довідку управління ВБ в Кіровоградській області від 06.03.2017 року №176/42/11-01-2017, в якій зазначено про недоцільність такого призначення (а.с.13).

При цьому, представник відповідачів, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що згідно з вимогами чинного законодавства про поліцію, саме керівник поліції наділений повноваженнями по прийняттю рішення про проведення атестування поліцейських. Однак, ні Закон України «Про Національну поліцію», ні Інструкція про проведення атестування поліцейських не містить особливих умов або обмежень по прийняттю керівником такого рішення, а також періоду часу між проведенням атестування.

Надаючи оцінку спірним відносинам суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. №58-VIII (далі Закон) визначено, що атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

З огляду на зміст ч.1 ст.57 Закону атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри.

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Тобто, атестування поліцейських проводиться лише при необхідності вирішення питання призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу, переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність та звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Згідно з ч.4 ст.57 Закону рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

В судовому засіданні встановлено, що атестування позивача проведено на виконання наказу Міністра внутрішніх справ України від 17.11.2015 року за №1465 з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри при призначені на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

За результатами атестування позивача, комісія зазначила, що він займаній посаді відповідає та заслуговує призначення на вищу посаду.

Крім того, в судовому засідання встановлено, що не спростовано представником відповідача, що ОСОБА_1, вже після проходження атестування запропоновано посаду керівного складу в відділі поліції.

Позивачем подано рапорт про погодження ним на запропоновану посаду та отримано відповідний пакет документів для подальшого призначення на посаду. При цьому, жодних застережень з боку керівників служб та підрозділів ГУНП щодо призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Долинського ВП не було, що підтверджується листом пропозицій, співбесід та узгоджень, затвердженого 16.02.2017 року начальником ГУНП в Кіровоградській області (а.с.9).

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію України», рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно з розділом І «Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції», затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2016 за № 1668/29798, рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.

Згідно з розділом III вказаного Порядку, видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВЄ України від 23 листопада 2016 року № 1235 (далі - Перелік).

Згідно з Переліком документів з питань проходження служби, для видання наказу подається рапорт, що пишеться власноручно у довільній формі та подання про призначення на посаду.

Згідно з п. 14 Положення про Головне управління національної поліції в Кіровоградській області, затвердженого наказом Національної поліції від 06.11.2015 № 28, керівник Головного управління:

9) приймає на службу та звільняє із служби, призначає па посаду та звільняє

з посади поліцейських відповідно до закону;

10) призначає на посаду та звільняє з посади керівників відокремлених

структурних підрозділів ГУ за погодженням з Головою Національної поліції;

11) підписує накази Головного управління.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подав рапорт на імя начальника ГУНП, відповідно складено подання про призначення позивача на посаду, однак начальником ГУНП в Кіровоградській області наказ про призначення на посаду не прийнято.

В судовому засіданні, представник Кіровоградського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України пояснив, що на виконання внутрішніх наказів НПУ, Департамент внутрішньої безпеки проводить обовязкову перевірку претендентів на зайняття керівних посад в органах поліції. При цьому, представник управління наголошував, що довідка, яка складається за результатами перевірки носить лише рекомендаційний характер і не входить до переліку обовязкових документів під призначення на посаду. Крім того, представник управління зазначив, що остаточне рішення щодо призначення на посаду приймає керівник Головного управління НП і саме він вирішує, брати зазначену довідку до уваги чи ні.

Таким чином, проаналізувавши викладені обставини, суд приходить до висновку, що підставою для не призначення позивача на посаду , стала пасивна поведінка відповідача, яка полягала у не бажанні останнього вчинити будь які дії щодо такого призначення.

Вирішуючи даний спір слід також враховувати, що відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Таким чином, право на працю є конституційно закріпленим, однією з цінностей держави, забезпечення збереження яких є одним із основних напрямків її діяльності.

З огляду на усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач фактично проявив небажання призначати позивача на посаду, яку сам же й запропонував, про що свідчить його пасивна поведінка, яка проявилась в непризначені позивача на посаду.

Відтак позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо не призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Долинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, підлягають задоволенню.

Щодо визнання неправомірною та скасування довідки управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області від 06.03.2017 року №176к/42-11/01-2017 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За вимогами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. При цьому названа норма визначає рішення як нормативно-правовий акт чи правовий акт індивідуальної дії.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Заявляючи вимоги у такий спосіб позивач фактично просить визнати протиправними доводи відповідача з приводу аналізу встановлених результатів перевірки. При цьому, позивач не врахував, що захисту підлягають порушенні або оспорюванні права особи. Між тим, самі висновки, які викладено в довідці, не призводять та не можуть призвести до порушення прав та охоронюваних інтересів особи.

Крім того, як встановлено судом під час судового розгляду справи, оскаржувана довідка носить лише рекомендаційний характер і не відноситься до переліку основних документів, необхідних для призначення на посаду.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача судом частково не приймаються до уваги виходячи з вище зазначеного.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 94, 162, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо не призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Долинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області судовий збір в розмірі 640,00 грн. на користь ОСОБА_1.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2