Справа № 353/1144/16-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4649/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної постової роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську молодшого лейтенанта Харука Ігора Михайловича про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову серії АР № 808392 від 13.12.2016 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження по справі.

Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.03.2017 адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (Далі - УПП у м. Івано-Франківську) подало апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що судом першої інстанції не було з'ясовано чи була зупинка ОСОБА_1 вимушеною, оскільки розбиті дзеркала не пов'язані з технічною несправністю транспортного засобу. Крім того, позивачем не виконані всі вимоги, які необхідні при здійсненні вимушеної зупинки, а саме : увімкнення аварійної сигналізації та установлення знаку аварійної зупинки згідно Правил дорожнього руху України (Далі - ПДР). Також, вказує, що суд не наділений повноваженнями закривати провадження у справі. Тому просить скасувати постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.03.2017 та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні його адміністративного позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про часткове задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 808392 від 13.12.2016, винесеної інспектором патрульної постової роти 1 батальйону УПП м. Івано-Франківську молодшим лейтенантом Харуком І.М., ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Із спірної постанови убачається, що 13.12.2016 приблизно о 16 год 02 хв, ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку безпосередньо на виїзді з прилеглої території та ближче трьох метрів до горизонтальної розмітки 1.1., чим порушив вимоги п. 15.9 (д) та 15.9 (и) ПДР.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова серії АР № 808392 від 13.12.2016 винесена без належного з'ясування обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Інспектором при винесенні постанови не було з'ясовано чи здійснив позивач зупинку транспортного засобу, тобто припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин (п.1.10 ПДР) чи стоянку, тобто припинення руху транспортного засобу на час більше 5 хвилин (п.1.10 ПДР), оскільки як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, подія відбулася 13.12.2016 о 14 год 41 хв, а в постанові вказано час вчинення адміністративного правопорушення 16 год 02 хв. Також в резолютивній частині оскаржуваної постанови не зазначено прізвища, ім'я та по батькові особи, щодо якої застосовується адміністративне стягнення, не вказано яким чином вимірювалася відстань до горизонтальної розмітки та який розмір вона становила, а також не зазначено показань технічних приладів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням ПДР. Разом з тим, суд першої інстанції закрив провадження у справі.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71).

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п. 15.9 (д) та 15.9 (и) ПДР, зупинка забороняється : у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

У відповідності до ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

При цьому, в розумінні вимог статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова у справі про адміністративне правопорушення є рішенням суб'єкта владних повноважень у правовідносинах щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб'єкт владних повноважень, яким є відповідач, повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Враховуючи вищевикладене, та, зокрема те, що відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП органи Національної поліції України звільнено від обов'язку складати протокол про адміністративне правопорушення, посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

В іншому випадку, в разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.ст. 17, 18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно рапорту № 52914, 52923 від 13.12.2016 оперативного чергового Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Грицюка, 13.12.2016 о 14 год 41 хв по телефону до чергової частини надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що невідома особа побила дзеркала у його автомобілі.

Крім того, як вбачається із пояснень від 13.12.2016, яке було додано до постанови АР № 808392 від 13.12.2016, що відразу після пошкодження його автомобіля невідомою особою він був змушений припинити рух свого транспортного засобу до прибуття працівників поліції з метою фіксації правопорушення.

Відповідності до п.2.10 (а) ПДР, водій у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди зобов'язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатись на місці пригоди.

Згідно п.1.10 ПДР, дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Проте, при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач не з'ясував причину зупинки автомобіля та не вказав про це в спірній постанові, а лише констатував факт вчинення порушення.

Отже, беручи до уваги встановлені судом обставини та наведені вище норми, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятого спірного рішення.

Щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то така не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до вимог ст.247 КУпАП питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення віднесено до компетенції органу, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не адміністративного суду, який вирішує питання правомірності її винесення.

На цю обставину не звернув увагу суд першої інстанції та задовольнив позов в повному обсязі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлене судове рішення з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року по справі № 353/1144/16-а скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора патрульної постової роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську молодшого лейтенанта Харука Ігора Михайловича про скасування рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 808392 від 13.12.2016.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. О. Яворський
Повний текст постанови складено 12.05.2017.