Справа № 653/55/17
Суддя: Крапівіна О. П.
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 653/55/17
Провадження № 2-а/653/27/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 квітня 2017 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Крапівіна О.П.

при секретарі Пшенична В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генічеської міської ради - про скасування рішення сесії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Генічеської міської ради про скасування рішення сесії та зобов'язання вчинити певні дії, який мотивує тим, що він, як учасник бойових дій має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни. За результатом звернення до Генічеської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в межах населеного пункту міста Генічеська по вулиці Таврійській,4а, із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради відповідно до пункту 3 рішення сесії Генічеської міської ради від 31.10.2016 року №263 йому було відмовлено у наданні такого дозволу у зв'язку з відсутністю детального плану території, затвердженого відповідно до вимого Закону України «Про містобудівну діяльність». Вважає, що рішення сесії Генічеської міської ради в цій частині є незаконним і підлягає скасуванню у зв'язку з тим, що відсутність детального плану території як підстава відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою законодавством не передбачена. Крім того земельні ділянки по вулиці Таврійській відносяться до земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради відповідно до Плану зонування території міста Генічеськ. Тобто вважає, що такий План зонування розроблявся та відповідним чином затверджувався. Отже, одна із альтернативних умов, встановлених частиною 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» була виконана, а тому підстав для відмови у передачі (наданні) земельної ділянки у власність не було. До того ж зазначає, що частина 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» застосовується лише при передачі (наданні) земельних ділянок, а не при наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Крім вищезазначеного вказує, що відмови у відведенні земельних ділянок на вказаній вулиці міста Генічеська є вибірковими, оскільки відповідно до інформації із Державного земельного кадастру земельні ділянки по вулиці Таврійська в м. Генічеську, зокрема, під номерами 2а, 6, 6-а, 10-а вже перебувають у приватній власності. Така вибірковість суб'єкта владних повноважень є дискримінаційною і порушує частину 1 статті 24 Конституції України. Просить суд скасувати пункт 3 рішення сесії Генічеської міської ради від 31.10.2016 року №263 та зобов'язати Генічеську міську раду привести такий пункт рішення у відповідність до вимог ч.14 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ч. 7 ст. 118 ЗК України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обґрунтування та доводи, що викладені в позові і просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з огляду на те, що в міській раді відсутні документи щодо містобудівної документації, саме тому неможливо конкретно визначити земельну ділянку яку бажає отримати заявник, за таких умов йому було роз*яснино, що у разі виготовлення такої документації його заяву буде задоволено.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, надані особами, які беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, проаналізувавши всі докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування рішення та зобов'язання відповідача виконати певні дії підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Аналіз даної процесуальної норми свідчить про те, що особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод або інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень, які можуть проявлятися у формі рішень, дій або бездіяльності.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст.11 КАС України).

Відповідно до загального правила ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Вихід за межі позовних вимог можливий лише у виключних випадках.

Згідно ч. 2 ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

Між цим, за нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що позивач у справі, ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 виданого 10 липня 2015 року має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

03.10.2016 року позивач звернувся до Генічеського міського голови з заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,06 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка АДРЕСА_1. До даної заяви додав: довідку про його безпосередню участь в АТО, копію посвідчення учасника бойових дій, копію паспорта та ідентифікаційного коду.

Пунктом 3 рішення сесії Генічеської міської ради № 263 від 31.10.2016 року громадянину ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1 із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради, у зв'язку з відсутністю детального плану території, затвердженого відповідно до вимог ЗУ «Про містобудівну діяльність».

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п. 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях, зокрема, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Зі змісту ч. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вбачається, що учасникам бойових дій (учасникам антитерористичної операції) надано першочергове право на забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

19.08.2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 898 зобов'язано Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру та обласні державні адміністрації за участю органів місцевого самоврядування визначити (зарезервувати) земельні ділянки для відведення учасникам АТО та членам сімей загиблих учасників АТО і забезпечити першочерговий розгляд звернень учасників АТО і членів сімей загиблих учасників АТО щодо відведення їм земельних ділянок; органам місцевого самоврядування уряд також рекомендував розглядати в першочерговому порядку звернення учасників АТО і членів сімей загиблих учасників АТО щодо відведення їм земельних ділянок. Крім цього, уряд зобов'язав Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру та обласні державні адміністрації та рекомендував органам місцевого самоврядування розмістити на власних веб-сайтах інформацію про місце розташування, цільове призначення та площу земельних ділянок, які можуть бути відведені учасникам АТО і членам сімей загиблих учасників АТО.

Положеннями ст.ст. 116, 118, 121, 122 ЗК України визнаються повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.

Частиною 1 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 цієї статті). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 цієї статті).

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності в розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Відповідно до ч.ч. 6, 7 цієї статті, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, зокрема, із земель комунальної власності, для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, вищевказаними положеннями ЗК України визначено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 1 постанови №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» вказав про те, що з огляду на зазначену норму (ч. 3 ст. 2 КАС України) під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Отже, виходячи з викладеного та аналізуючи в системному зв'язку підстави звернення учасника АТО - позивача до сесії Генічеської міської ради з заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка АДРЕСА_1, виходячи зі змісту статей 116, 118, 121, 122 ЗК України та тих підстав для відмови в задоволенні заяви , які зазначені у п. 3 рішення сесії Генічеської міської ради № 263 від 31.10.2016 року вбачається, що при прийнятті даного рішення щодо позивача, який є учасником АТО, орган місцевого самоврядування допустив порушення норм ст.ст. 116, 118 ЗК України та ч. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки ОСОБА_1, як учасник АТО, має першочергове право на отримання відповідної земельної ділянки та розгляд його відповідного звернення; при цьому, положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України визначені виключні підстави для відмову органу місцевого самоврядування у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, в цих положеннях ЗК України не зазначено про такі підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як відсутність детального плану території, затвердженого відповідно до вимог ЗУ «Про містобудівну діяльність».

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дійсно, згідно частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

За інформацією виконавчого комітету Генічеської міської ради у відповідь на запит позивача, земельні ділянки по вулиці Таврійській відносяться до земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради відповідно до Плану зонування території міста Генічеськ.

Тобто можна дійти висновку, що такий План зонування розроблявся та відповідним чином затверджувався. Отже, одна із альтернативних умов, встановлених частиною 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» була виконана, а тому підстав для відмови у передачі (наданні) земельної ділянки у власність не було. До того ж, слід зазначити, що частина 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» застосовується лише при передачі (наданні) земельних ділянок, а не при наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Також як вбачається з наданих представником позивача інші громадяни отримали земельні ділянки у власність на тій же вулиці, на якій бажав отримати дозвіл позивач.

Отже, проведений системний та детальний аналіз встановлених обставин справи та доказів, а також вищевказаних законодавчих актів, з огляду на положення ч. 2 ст.71 КАС України свідчить про те, що відповідачем у справі не доведено правомірність свого рішення від 31.10.2016 року про відмову позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, тож вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Суд задовольняючи позовні вимоги в частині скасування рішення сільської ради, в той же час не знаходить підстав для задоволення вимог про зобов'язання міську раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з огляду на те, що суд не має права зобов*язати колегіальний орган прийняти будь-яке конкретне рішення, а в межах закону може тільки визнати таке рішення законним, або незаконним.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пункт 13 частини1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються для учасники бойових дій, Герої України у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, то із відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 640 грн. пропорційно до задоволеної вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 19, 21, 22, 24, 140, 144 Конституції України, ч. 14 ст. 12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 26, 47, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 116, 118, 121, 122 Земельного Кодексу України, ст.ст. 6, 8, 9, 10-11, 69, 70, 71, 86, 87, 158-163, 167, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Генічеської міської ради про скасування рішення сесії та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 рішення сесії Генічеської міської ради № 263 від 31.10.2016 року щодо відмови громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1 із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з виконкому Генічеської міської ради (м. Генічеськ, вул. Міська, 8) на користь держави (3, ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, МФО 820019, р/р 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу Генічеський районний суд Херсонської області )судові витрати у розмірі 640,00 (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, в цей строк з моменту отримання її копії.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна