Справа № 752/20324/16-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмиденко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2017, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся з позовом про визнання неправомірними дії щодо відмови у призначенні йому пенсії у зв'язку з вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року та зобов'язати відповідача провести йому обчислення пенсії відповідно до вказаної норми законодавства, у зв'язку з вислугою років та за наявності загального стажу роботи в органах прокуратури, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми щомісячної заробітної плати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відмова відповідача суперечить Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В засідання з'явився представник позивача, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін. Представник апелянта не з'явився, про апеляційний розгляд повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 195-1 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом одного місяця з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відкладення розгляду справи потягне за собою порушення строків розгляду апеляційної скарги, а клопотань щодо продовження строків апеляційного розгляду відповідно до ст. 195-1 КАС України не надходило.

Крім того, сторони не позбавлені права брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника (ч. 1 ст. 56 КАС України). Вказане надає суду можливість, в тому числі, дотримуватися строків розгляду справ.

Наведене у сукупності, та враховуючи строки апеляційного розгляду, те, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представника апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи скарги, письмові заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, так як під час вирішення питання щодо призначення пенсії застосуванню підлягає статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції від 12.07.2001), оскільки стаття 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, звужує права позивача в розумінні Конституції України.

З матеріалів справи вбачається, що 23.11.2016 року він звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, а також надав необхідний пакет документів.

Листом №40425 від 02.12.2016 року відповідач повідомив про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно Закону України «Про прокуратуру» з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, яким передбачено скасування з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначається відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Зазначено, що відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції № 76-VIII від 28.12.2014 року) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, зокрема, станом на час звернення до пенсійного органу з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Як встановлено судом, на день звернення до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві за призначенням пенсії за вислугу років його трудовий стаж складав понад 20 років 8 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих - 18 років 8 місяців.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12.07.2001 №2663-III) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

На час звернення до відповідача за призначенням пенсії на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ вислуга років складає 20 років 8 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років у порівнянні зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратура» № 1789-ХІІ до 22 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Тобто, під час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, діяла інша норма, а саме - Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014.

Враховуючи викладене, оскільки позивач звернувся до УПФ 23.11.2016, то відповідно для призначення пенсії йому необхідно мати стаж роботи визначений ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII 22 роки 6 місяців, а у позивача стаж роботи, що зараховується до вислуги років на посадах прокурорів і слідчих прокуратури менший, а тому підстав для призначення пенсії у відповідача не було.

Частинами 1 - 3 ст. 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

При вирішенні питання щодо колізії правових норм слід виходити з принципу дії закону в часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов'язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж ті, що були встановлені попереднім актом.

Таким чином, можна зробити висновок, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який був прийнятий пізніше, ніж Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-УІІ (а саме: - 02.03.2015 року) і хоч є загальним по відношенню до Закону України «Про прокуратуру», проте скасовує його норми.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Вказана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.02.2017 у справі №286/3083/16-а.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду попередньої інстанції і дають підстави вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Таким чином, перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2017 - скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 16.05.2017 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.