Справа № 359/6008/16-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 359/6008/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Журавський В.В.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Грибан І.О.,

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання рішення сільської ради протиправним і його скасування, зобов'язання передати у власність земельну ділянку, стягнення моральної шкоди, судового збору та витрат на правову допомогу,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, третя особа - ОСОБА_4, у якому, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати рішення Гнідинської сільської ради Бориспільського району №106-7-VІІ від 17 червня 2016 року протиправним та скасувати; зобов'язати Гнідинську сільську раду Бориспільського району передати йому у власність земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2291 га за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з Гнідинської сільської ради Бориспільського району на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, а також понесені судові витрати на оплату судового збору та витрати на правову допомогу.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано неправомірним рішення Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області №106-7-VII від 17.06.2016 про відмову ОСОБА_2 у передачі у власність земельної ділянки у АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зобов'язано Гнідинську сільську раду Бориспільського району Київської області передати у власність позивачу земельну ділянку у АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2291 га. Стягнуто з Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (08348, Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул.. Нова, 1) на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Стягнуто з Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (08348, Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул.. Нова, 1) на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп. Стягнуто з Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (08348, Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул.. Нова, 1) на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача.

Третьою особою подано письмові пояснення, у яких вона підтримала подану відповідачем апеляційну скаргу.

Позивачем подано письмові заперечення на апеляційну скаргу.

У судовому позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача та третьої особи до суду не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1, придбаних з прилюдних торгів.

На підставі рішення Гнідинської сільської ради Бориспільського району від 29.09.2015 №679-50-VI домоволодінню АДРЕСА_1 присвоєно адресу: АДРЕСА_1.

17.06.2016 позивач звернувся до Гнідинської сільської ради Бориспільського району із заявою, у якій просив передати йому у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2291 га за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, рішенням Гнідинської сільської ради Бориспільського району від 17.06.2016 №106-7-VII позивачеві відмовлено у передачі у власність вказаної земельної ділянки, з огляду на те, що остання вже перебуває у власності третьої особи - ОСОБА_4 на підставі рішення Гнідинської сільської ради.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку, наданий третій особі - ОСОБА_4, визнаний недійсним відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили ще 03.08.2015. Крім того, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні записи запис про державну реєстрацію права власності щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, про надання якої просив позивач. З урахуванням цих обставин місцевий суд дійшов висновку про те, що спірне рішення прийняте відповідачем протиправно.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 6 статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оскаржуваним у межах даного спору рішенням Гнідинської сільської ради від 17 червня 2016 року № 106-7-VII позивачеві відмовлено передати у власність земельну ділянку в АДРЕСА_1 з тих підстав, що на час прийняття такого рішення земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_4 на підставі рішення сесії Гнідинської ради.

Водночас, судом попередньої інстанції правильно встановлено, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2015 року у справі №359/2428/15-ц задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_4, щодо земельної ділянки площею 0,2291 га з кадастровим номером НОМЕР_3 з цільовим призначенням для будівництва обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовується у АДРЕСА_1.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 03 серпня 2015 року.

Крім цього, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №57055759 від 11 квітня 2016 року у вказаних реєстрах відсутній запис про державну реєстрацію права власності щодо земельної ділянки з вказаним кадастровим номером.

З урахуванням викладеного, мотиви, з яких відповідач відмовив ОСОБА_2 у наданні спірної земельної ділянки, наведені у його рішенні від 17 червня 2016 року № 106-7-VII, не можуть бути визнані судом законними і обґрунтованими.

За таких обставин, висновок місцевого суду у частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача, колегія суддів вважає правильним.

Апелянт у своїй скарзі посилається на ту обставину, що незважаючи на визнання недійсним у судовому порядку державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_4, рішення Гнідинської сільської ради від 08.12.2008 № 540-27-V, відповідно до якого третій особі була надана зазначена земельна ділянка у власність та на підставі якого нею було отримано відповідний державний акт, залишається чинним, водночас, відповідач, як орган місцевого самоврядування, позбавлений права самостійно скасувати власне рішення.

Колегія суддів такі доводи апелянта відхиляє з огляду на таке.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі 1-9/2009 (п. 4 мотивувальної частини) вказав на те, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. Ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Отже, рішення про надання земельної ділянки у власність є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпує свою дію реалізацією.

Як свідчать матеріали справи, державний акт на право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_4 отримала 02 листопада 2011 року. Вказані обставини встановлено у заочному рішенні Бориспільського міськрайонного суду від 14 липня 2015 року у справі № 359/2428/15-ц, яке набрало законної сили і відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України не потребують доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (у редакції на час одержання третьою особою зазначеного державного акта) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Отже, з урахуванням наведеної позиції Конституційного Суду України, факт отримання ОСОБА_4 02 листопада 2011 року правовстановлюючого документа на земельну ділянку мало наслідком те, що рішення Гнідинської сільської ради від 08.12.2008 № 540-27-V, на підставі якого цей акт було видано, фактично вичерпало свою дію реалізацією.

При цьому слід звернути увагу на те, що власне рішення відповідача від 08.12.2008 № 540-27-V не має правовстановлюючого характеру, а є лише підставою для видачі державного акта.

Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про необґрунтованість посилань апелянта на чинність рішення Гнідинської сільської ради від 08.12.2008 № 540-27-V, як підставу для відмови у наданні позивачу спірної земельної ділянки.

Поряд із цим, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача передати у власність позивачу зазначену земельну ділянку, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи, позивачем 20.10.2010 на прилюдних торгах було придбано житловий будинок із господарсько-побутовими спорудами, який до торгів належав ОСОБА_4 Вказане домоволодіння розташоване на спірній земельній ділянці. Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів посвідчене приватним нотаріусом 05.11.2010.

Положеннями частини 2 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції яка діяла на час придбання ОСОБА_2 житлового будинку) передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Суд попередньої інстанції погодився із доводами позивача про те, що наведені правові норми та обставини справи свідчать про наявність правових підстав для зобов'язання відповідача передати у власність згадувану земельну ділянку.

Проте, місцевий суд залишив поза увагою ту обставину, що станом на час придбання ОСОБА_2 житлового будинку, попереднім власником домоволодіння - ОСОБА_4 ще не було оформлено права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (у редакції на час придбання домоволодіння) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Як було встановлено, державний акт на право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_4 отримала 02 листопада 2011 року, тобто вже після продажу будинку на прилюдних торгах.

Отже, оскільки станом на час придбання ОСОБА_2 житлового будинку, попереднім власником не було оформлено право власності на спірну земельну ділянку, то, відповідно, до наступного власника таке право перейти не могло.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Отже, у межах спірних правовідносин, повноваженнями щодо вирішення питання про надання земельної ділянки у власність наділений відповідач, який є колегіальним органом і рішення якого, зокрема в частині вирішення питання про надання земельних ділянок, приймаються у встановленому законом порядку - шляхом голосування.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади або орган місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції таких органів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями статті 118 Земельного кодексу України передбачено процедуру, яка передує вирішенню питання про надання земельної ділянки у власність.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення позову у частині зобов'язання Гнідинської сільської ради передати у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки.

Водночас, з метою захисту прав позивача, на думку апеляційного суду, належить зобов'язати відповідача повторно, з урахуванням висновків, наведених у цьому рішенні, розглянути заяву ОСОБА_2 щодо передання у власність земельної ділянки у АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2291 га.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів виходить з такого.

Задовольняючи позов у цій частині та приймаючи рішення про стягнення з Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач напротязі тривалого часу та неодноразово приймала протиправні рішення, протиправність яких встановлена судом, які порушують право позивача на встановлений законом порядок набуття у власність земельної ділянки, що, в свою чергу, завдає позивачу душевних страждань.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.3 ч.2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями або бездіяльністю відповідача, колегія суддів вважає вимоги про стягнення моральної шкоди необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Отже, рішення суду першої інстанції про задоволення позову у цій частині, на думку апеляційного суду, прийняте із порушенням наведених норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого суду у частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування рішення Гнідинської сільської ради Бориспільського району №106-7-VІІ від 17 червня 2016 року є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Водночас, в частині задоволення позову про зобов'язання відповідача передати у власність спірну земельну ділянку, а також стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому судове рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового скасування рішення місцевого суду, то підлягає зміні і розподіл судових витрат на підставі ч. 6 ст. 94 КАС України.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання рішення сільської ради протиправним і його скасування, зобов'язання передати у власність земельну ділянку, стягнення моральної шкоди, судового збору та витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року у частині задоволення позову ОСОБА_2 про: зобов'язання Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області передати у власність позивачу земельну ділянку у АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2291 га.; стягнення з Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (08348, Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул.. Нова, 1) на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задовольнити частково.

Зобов'язати Гнідинську сільську раду Бориспільського району Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо передання у власність земельної ділянки у АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2291 га.

В іншій частині постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяІ.О. Грибан

Повний текст постанови виготовлено 15 травня 2017 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Грибан І.О.