Справа № 806/127/17
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Л.А.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"15" травня 2017 р. Справа № 806/127/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "13" березня 2017 р. у справі за позовом Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, третя особа - Філія "Андрушівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.11.2016 на суму 6288,33 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 11.11.2016 на суму 19791,31 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 11.11.2016 на суму 891,72 грн. (а.с.114).

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зокрема зазначає, що податковим органом було неправомірно застосовані санкції на підставі п.127.1 ст. 127 Податкового кодексу України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області на підставі акту планової документальної виїздної перевірки філії "Андрушівський райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" №52/06-30-14-01/26193108 від 28.10.2016 (а.с.17-29) винесено:

- податкове повідомлення-рішення №2 від 11.11.2016, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 17760,54 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 338,06 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 13151,07 грн. та нараховано пеню у розмірі 4271,41 грн. (а.с.30);

- рішення № від 11.11.2016 про донарахування 1783,44 грн. єдиного внеску та застосування 891,72 грн. штрафних санкцій на підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (а.с.32).

- рішення № від 11.11.2016 про застосування 19791,31 грн. штрафних санкцій на підставі п.6 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (а.с.33).

Не погоджуючись частково із винесеними контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням №2 від 11.11.2016 та рішеннями № від 11.11.2016 та № від 11.11.2016, вважаючи їх необґрунтованими позивач звернувся з позовом до суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги з приводу протиправності визначення штрафної санкції за податковим повідомленням -рішенням №2 від 11.11.2016 на суму 6288,33грн. на підставі ст.127 ПК України, колегією суддів встановлено, що грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, пеня та штрафна санкція визначені відповідачем виключно на підставі п.п. 54.3.5 п.54.3 ст. 54, п.126.1 ст. 126, п.129.1.3 п.129.1 ст. 129 Податкового кодексу України. Про що зазначено у обумовленому рішенні.

З наведеного слідує, що основне грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, відповідачем визначено на підставі п. 54.3.6 п.54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, який передбачає, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Пеня за обумовленим податковим повідомленням визначена на підставі п.п.129.1.3. п. 129.1 ст.129 Податкового Кодексу України, яким встановлено що при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Штрафну санкцію відповідачем визначено відповідно до пункту 126.1. ст.126 Податкового Кодексу України, який передбачає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З наведеного слідує, що обумовлена (у названому податковому повідомленні- рішенні) штрафна санкція, винесена відповідачем виключно на підставі положень пункту 126.1. ст.126 Податкового Кодексу України, про що зазначено у самому податковому повідомленні-рішенні №2 від 11.11.2016року.

Стосовно ж зазначених у графі 11 відомостей щодо відсотку штрафної санкції та положень ст.127 ПК України (а.с. 68), то обумовлені відомості є такими, що складені в ході перевірки - ревізором Бердичівської ОДПІ, однак такі відомості є лише відомостями здобутими ревізором в ході перевірки.

Наведені ревізором відомості не є рішенням відповідача- ГУ ДФС у Житомирській області про визначення позивачу штрафної санкції та підстав її визначення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги з приводу протиправного винесення штрафної санкції на підставі ст.127 Податкового Кодексу України не відповідають відомостям, наведеним у податковому повідомленні-рішенні №2 від 11.11.2016, відповідно до якого ГУ ДФС у Житомирській області визначило позивачу штрафну санкцію виключно на підставі положень пункту 126.1. ст.126 Податкового Кодексу України.

Відтак, обумовлені доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення №2 від 11.11.2016.

Водночас, з податкового повідомлення- рішення №2 від 11.11.2016 слідує, що грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, пеня та штрафна санкція визначені за порушення пп.168.1.5 п.168.1 ст. 168, абзацу "а" п. 176.2 ст. 176, абзацу "б" п.п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України.

У відповідності до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи

Пунктом 38.2 статті 38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків (п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 171.1 ст.171 Податкового Кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Підпунктами 168.1.1, 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до п.п. 168.1.5. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду, тобто не піздніше 30 календарних днів наступних за місяцем нарахування доходу.

Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання) (п.п.168.1.4. п. 168.1 ст. 168 ПК України).

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок (абзац "а"п. 176.2 ст. 176 ПК Ураїни).

Відповідно до відомостей про повноту виплати заробітної плати та своєчасність перерахування до бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб (а.с.68-70) заробітна плата працівникам та податок на доходи фізичних осіб не сплачувалися вчасно.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи на ДП "Житомиравтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" філії "Андрушівський райавтодор" станом на 01.01.2013 рахувалася кредиторська заборгованість по бухгалтерському рахунку 661 в сумі 122445,45 грн., що не заперечується позивачем.

За період з 01.01.2013 по 30.06.2016 нараховано заробітної плати (яка підлягає виплаті після утримання обов'язкових платежів) в сумі 1801903,82 грн. За перевіряємий період виплачено заробітної плати (яка підлягає виплаті після утримання обов'язкових платежів) в сумі 1819411,60 грн. Тобто, Кт.сальдо станом на 30.06.2016 по заробітній платі (яка підлягає виплаті після утримання обов'язкових платежів) становить 66041,14 грн., нараховану заробітну плату за перевіряємий період сплачували найманим працівникам в наступному місяці, що слідує за місяцем в якому дана заробітна плата нарахована.

Перевіркою питань щодо повноти сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб встановлено:

- станом на 01.01.2013 сальдо по податку на доходи фізичних осіб складало 18096,54 грн.;

- за період з 01.01.2013 по 30.06.2016 нараховано податку на доходи фізичних осіб у розмірі 283064,76 грн.;

-за період з 01.01.2013 по 30.06.2016 перераховано податку на доходи фізичних осіб у розмірі 285599,52 грн.;

- станом на 30.06.2016 сальдо по податку на доходи фізичних осіб Кт складає 16057,86 грн., нарахування ПДФО за червень 2016 року складає 9157,51грн. (а.с. 22).

Також встановлено, що нарахований податок з доходів фізичних осіб на заробітну плату за травень 2015 мав бути сплачений до 01.07.2015, але погашався позивачем частинами (14.07.2015, 14.08.2015, 05.10.2015, 10.11.2015) і повністю був сплачений лише 10.11.2015; нарахований податок з доходів фізичних осіб на заробітну плату за вересень 2015 мав бути сплачений до 31.10.2015, але погашався позивачем частинами (02.12.2015, 07.12.2015) і повністю був сплачений лише 07.12.2015; нарахований ПДФО на заробітну плату за лютий 2016 мав бути сплачений до 31.03.2016, а був сплачений повністю лише 10.05.2016.

Згідно доводів позовної заяви, заяви про зменшення розміру позовних вимог та наданих представниками позивача пояснень, позивач не заперечує обставин, щодо того, що заробітна плата працівникам та податок на доходи фізичних осіб не сплачувалися вчасно та погоджується з виявленими податковим органом порушеннями ст. 126 Податкового кодексу України.

При цьому, позивачем не оскаржувалось обумовлене податкове повідомлення - рішення з підстав невірного визначення відповідачем розміру штрафної санкції, застосованої згідно п. 126.1 ст. 126 ПК України.

Позивач зазначає, що під час виплати кожної суми доходів працівникам, підприємством обов'язково перераховувались суми ПДФО, військовий збір та єдиний внесок, на підтвердження чого надав звіти про дебетові та кредитові операції по рахунку 2447 (а.с.124-137).

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, враховуючи, що у позивача була наявна заборгованість по вказаним податкам за минулий період, перераховані суми зараховувались податковим органом в рахунок погашення податкового боргу згідно із черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Згідно п.87.9. ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Враховуючи обумовлені обставини справи та приведені доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення №2 від 11.11.2016р. у названій позивачем частині.

Стосовно ж рішення № від 11.11.2016 про донарахування 1783,44 грн. єдиного внеску та застосування 891,72 грн. штрафних санкцій, то обумовлене грошове зобов'язання визначено відповідачем за порушення п.3 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (а.с.32).

Обумовлене рішення позивач оскарує лише в частині визначення штрафної санкції на суму 891,72грн.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем не проводилась доплата до мінімального єдиного внеску у порушення п.6 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", сума доплати -465,78 грн.; у звіті про суми нарахованої заробітної плати за травень 2015 року платником самостійно донараховано ЄСВ у зв'язку із виправленням помилки, допущеної у попередніх звітних періодах та не відображено у звіті нарахування у розмірі 37,19% на суму 1317,66 грн.

Відповідно до п.3 ч.11 ст.25 Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Доводи апеляційної скарги не містять відомостей щодо доказів та підстав за наявності позивач не погоджується з таким рішенням відповідача.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання протиправним та скасування рішення № від 11.11.2016 на суму 891,72 грн.

Суд першої інстанції дійшов також правильних висновків щодо правомірності рішення № від 11.11.2016 про застосування до позивача 19791,31 грн. штрафних санкцій на підставі п.6 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Згідно із абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Частиною 8 ст.9 Закону передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Відповідно до п.11 ч.11 ст.25 Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи (додаток 5а), при виплаті заробітної плати з 18.12.2014 по 21.06.2016 позивачем нараховувались авансові платежі, проте повністю їх сплата не відбувалась, в результаті чого було недоотримано 197913,61 грн. авансових платежів. Зазначені обставини позивачем не заперечувались.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, з приводу відсутності підстав для сплати штрафної санкції висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв правомірно, у межах, в спосіб та на підставах, визначених чинним законодавством. Відтак, відповідач правомірно застосував до позивача штраф в розмірі 10% - 19791,31 грн. згідно оспорюваного рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "13" березня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "17" травня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі вул.Перемоги,75,м.Житомир,10003

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області вул. Юрка Тютюнника,7,м.Житомир,10003

4-третій особі: Філія "Андрушівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" - вул. Корольова, 28,м.Андрушівка,Андрушівський район, Житомирська область,13400,