Справа № 165/2223/16-а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4995/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Кухтеря Р.В., Яворського І.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради на постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.03.2017 у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_4, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Волинської області, ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_4 (далі - Міського голови) з уточненими позовними вимогами про визнання протиправними відмову ВК ОСОБА_2 та Міського голови стосовно надання інформації на його запит щодо доступу до публічної інформації від 20.05.2016 в частині вимоги про оприлюднення рішень виконавчого комітету міської ради за період 2007-2016 років, що стосуються передачі в користування, власність, тощо, міського комунального майна і виділення коштів з міського бюджету; про оприлюднення розпоряджень ОСОБА_2 міського голови за період 2012-2016 років, які стосуються передачі в користування, власність, тощо, міського комунального майна і виділення коштів з міського бюджету, а також в частині вимоги щодо надання запитувачу інформації копій вищеназваних рішень ВК ОСОБА_2 та розпоряджень Міського голови. Зобовязання ВК ОСОБА_2 та Міського голову надати ОСОБА_3 інформацію на запит щодо доступу до публічної інформації від 20.05.2016, а саме: копії рішень виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради за період 2007-2016 років, що стосуються передачі в користування, власність, тощо, міського комунального майна, в тому числі про розподіл та виділення громадянам житла, а також приміщень, споруд для використання в комерційних цілях, виділення коштів з міського бюджету, а також копії розпоряджень Міського голови за період 2012-2016 років, які стосуються виділення коштів з міського бюджету та/або передачі в користування, власність, тощо, міського комунального майна.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.03.2017 задоволено частково адміністративний позов. Визнано протиправною відмову ВК ОСОБА_2 у наданні інформації на запит ОСОБА_3 щодо доступу до публічної інформації від 20.05.2016. Зобов'язано ВК ОСОБА_2 повторно розглянути запит позивача про надання публічної інформації від 20.05.2016 відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». У решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішення, його оскаржив відповідач - ВК ОСОБА_2 Вважає, що судом першої інстанції прийнята постанова з порушення норм матеріального та процесуального права, внаслідок неповного зясування обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги аналогічно обґрунтуванням заперечень на позовні вимоги, зазначаючи при цьому, що відмовляючи в наданні інформації на запит ОСОБА_3 від 20.05.2016, виконавчий комітет виходив з того, що запитувана інформація містить відомості про фізичних осіб, а отже, є конфіденційною інформацією про осіб, які не надавали згоди на її поширення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів апеляційної скарги і даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що 20.05.2016 ОСОБА_3 звернувся до Міського голови та ВК ОСОБА_2 із запитом на доступ до публічної інформації, в якому просив: надати йому пояснення про причини невиконання ВК ОСОБА_2 вимог Конституції та законів України щодо оприлюднення публічної інформації, зокрема рішень виконавчого комітету та розпоряджень міського голови, що стосуються розподілу майна та коштів і доведенню даної інформації в повному обсязі до членів міської територіальної громади через комунальні ЗМІ та на відповідному інтернет - ресурсі міської ради; негайно оприлюднити на офіційному інтернет - сайті ОСОБА_2 міської ради всі рішення її виконавчого комітету за період 2007-2016 років, які позначені на інтернет - сайті як такі, що містять персональні дані, але стосуються передачі в користування, власність тощо, міського комунального майна, в тому числі про розподіл та виділення громадянам житла (квартир, фінських будиночків, інших приміщень), приміщень, споруд для використання в комерційних цілях, а також виділення коштів з міського бюджету; оприлюднити на офіційному сайті ОСОБА_2 міської ради всі розпорядження ОСОБА_2 міського голови за період 2012-2016 років, які відсутні на інтернет-ресурсі міської ради, але стосуються передачі в користування, власність, тощо, міського комунального майна, а також виділення коштів з міського бюджету; надати йому копії вищезазначених документів.

14.06.2016 ВК ОСОБА_2 скеровано позивачу лист-відповідь за № 02-82/24, яким фактично відмовлено у наданні доступу до запитуваної інформації.

Не погоджуючись з отриманою відповіддю, позивач звернувся за захистом порушеного права з позовом до суду.

Колегія суддів вважає, що на спірні правовідносин поширюється дія норми частини 3 статті 32 Конституції України, за якою кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею, а також положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01. 2011 року №2939-VI (далі Закон № 2939-VI), якими визначено порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону № 2939-VI закріплено право запитувача на доступ до публічної інформації, яке згідно із пунктом 1 частини 1 вказаної статті гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст. 19 Закону № 2939-VI запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно ч. 7 даної статті Закону № 2939-VI, обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Частиною 1 ст. 22 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Згідно частини другої цієї статті відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Даючи правову оцінку листу № 02-82/24 від 14.06.2016, яким ВК ОСОБА_2 на запит ОСОБА_3 на інформацію від 15.05.2016 надав відповідь про відмову в наданні запитуваної інформації, колегія суддів апеляційного суду поділяє висновок суду першої інстанції, що виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради проявив протиправну бездіяльність, відмовившись надати позивачу повну, точну та достовірну інформацію відповідно до його запиту, чим позбавив ОСОБА_3 права на доступ до публічної інформації, оскільки у своїй відповіді відповідач послався на причини, які у встановленому Законом № 2939-VI порядку не вважаються такими, що обмежують доступ до запитуваної інформації. Наслідком таких дій відповідача призвело до невиконання обовязків щодо надання змістовної та повної відповіді на запит згідно поставлених запитань, що у свою чергу така відмова в наданні повної інформації апеляційним судом вважається неправомірною.

Доводи апелянта з посиланням на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у провадженні Львівського апеляційного адміністративного суду була адміністративна справа про спір, який уже вирішено судом у справі № 876/4288/16, що є підставою для закриття провадження у справі в такій частині вимог, суд апеляційної інстанції не приймає з огляду на те, що за своєю суттю позовні вимоги у справах № 165/2223/16-а та № 165/434/16-а (номер апеляційного провадження 876/4288/16) є різними, що виключає можливість застосування положень п.4 ч.1 ст.155 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції підставно частково задовольнив позовні вимоги, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень в цій частині не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятих рішень.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та обєктивним зясуванням обставин справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради залишити без задоволення.

Постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.03.2017 у справі № 165/2223/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7

Повний текс виготовлено 16.05.2017р.