Справа № 826/17244/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2017 року 11:18 № 826/17244/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Зубенко М.О.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Басюка П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що видаючи наказ про звільнення позивача з посади судді ВССУ з 22 вересня 2016 року, головою суду порушено положення ч. 3 ст. 40, ст. 47 КЗпП України та вимоги Закону України «Про судоустрій та статус суддів», який діяв на час припинення трудових відносин з судом.

В позовній заяві позивач (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить суд:

- визнати наказ голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2016 року про звільнення позивача з роботи з 22.09.2016 року незаконним;

- зобов'язати відповідача видати новий наказ про відрахування ОСОБА_1 зі штату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та припинення з ним трудових відносин з 14.11.2016 року.

В ході судового розгляду даної справи позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що дії ВССУ щодо видачі оскаржуваного наказу правомірні, обґрунтовані та такі, що відповідають вимогам чинного законодавства України. При цьому, представник відповідача повідомив, що оскаржуваний наказ виданий без дотримання положень ст. 47 КЗпП України, оскільки Постанова Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VIII мокрою печаткою надійшла до ВССУ 03.10.2016 року, що технічно унеможливило ВССУ видати трудову книжку та провести розрахунок з відповідачем у день звільнення. Водночас, причини затримки надходження Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VIII з мокрою печаткою ВССУ невідомі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою Верховної Ради України №1600-VIII від 22.09.2016 року відповідно до п. 3 частини 5 ст. 126 Конституції України, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Примірник вказаної Постанови Верховної Ради України надійшов до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 03.10.2016 року та зареєстрований за вх. №2018/0/37-16.

04.10.2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ видано наказ №864-к «Про звільнення ОСОБА_1.», згідно якого відповідно до п. 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402- VIII «Про судоустрій і статус суддів», п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 12,22 та 24 Закону України «Про відпустки», вважати ОСОБА_1 звільненим 22.09.2016 року у зв'язку із виходом у відставку.

Пунктом 2 вказаного наказу визнано таким, що втратив чинність з 22.09.2016 року п. 1 наказу ВССУ від 14.07.2016 року №213-к «Про надання відпуски ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5.». Крім того, зазначеним наказом №864-к від 04.10.2016 року скасовано п. 1 наказу ВССУ від 02.08.2016 року №231-кв «Про надання відпустки ОСОБА_1, ОСОБА_4».

При цьому, підставою для видачі даного наказу №864-к від 04.10.2016 року зазначено Постанову Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VIII «Про звільнення суддів» (вх. №2018/0/37-16 від 03.10.2016 року).

Незгода позивача із датою звільнення його із посади судді зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Конституції України підставами для звільнення судді є: подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Пунктом 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов'язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI.

Вимогами ст. 120 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) Голова вищого спеціалізованого суду: видає на підставі акта про обрання на посаду судді чи звільнення судді з посади відповідний наказ.

Наведене свідчить, що підставою для видачі Головою вищого спеціалізованого суду наказу про звільнення судді із займаної посади є прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення судді.

Матеріалами справи підтверджується та позивачем не заперечується, що Постанова Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VIII «Про звільнення суддів», на підставі якої видано оскаржуваний наказ №864-к від 04.10.2016 року, надійшла до ВССУ 03.10.2016 року та зареєстрована за вх. №2018/0/37-16, відтак суд погоджується з доводами представника відповідача стосовно того, що у ВССУ була відсутня технічна можливість видати позивачу трудову книжку та провести розрахунок з позивачем у день звільнення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ видано відповідачем правомірно та на підставі норм чинного законодавства.

Додатково суд зазначає, що доводи позивача щодо її звільнення з посади в період тимчасової непрацездатності не беруться до уваги, оскільки згідно ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці, в той час як в даному випадку підставою для звільнення позивача з посади судді була його заява про відставку.

В частині доводів позивача про порушення відповідачем вимог ст. 47 КЗпП України, суд виходить з наступного.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Так, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Представник відповідача в наданих суду письмових запереченнях пояснив, що затримка у здійсненні розрахунку з позивачем та видачею трудової книжки зумовлена надходженням Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VIII «Про звільнення суддів» з мокрою печаткою, на підставі якої видано оскаржуваний наказ №864-к від 04.10.2016 року, лише 03.10.2016 року.

Водночас, затримка щодо проведення розрахунку з працівником і видачі йому трудової книжки не входить до предмету доказування щодо правомірності видачі відповідачем наказу №864-к від 04.10.2016 року, а відтак не є самостійною та достатньою підставою для визнання наказу про звільнення протиправним.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем виконано покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності видачі оскаржуваного наказу №864-к від 04.10.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.».

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов