Справа № 804/3922/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 р. Справа № 804/3922/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю:
позивача представника позивача відповідача 2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської державної районної адміністрації Дніпропетровської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської державної районної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Дніпровської державної районної адміністрації Дніпропетровської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської державної районної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_5, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 28.10.2016р., просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень Державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за №29955615 від 08 червня 2016 року права власності на земельну ділянку, що розташована: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Слобожанське, вул. Звьоздна, земельна ділянка 12, кадастровий номер земельної ділянки :02:013:0148 та на житловий будинок, що розташований: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Ювійлейне, вул. Звьоздна, будинок 12, кадастровий номер :02:013:0148;

зобов'язати Дніпровську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Звьоздній №12 в смт.Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області та на 1/2 частину земельної ділянки по вул. Звьоздній №12 в смт.Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :02:013:0148 на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року.

Позивач та представник позивача позов підтримали і надали пояснення, аналогічні доводам викладеним у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій державного реєстратора та оскаржуваного рішення. Так, позивач зауважує, що при зверненні реєстраційного органу нею були надані повний перелік необхідних для проведення реєстраційних дій документів, зокрема, й докази, які засвідчують виникнення у ОСОБА_3 права власності на 1/2 частин нерухомого майна (земельної ділянки за кадастровим номером :02:013:0148, а також розташованому на даній земельній ділянці будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Слобожанське, вул. Звьоздна, буд. №14), а саме - рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року по справі №22ц-4870/2011, однак, на думку позивача, державним реєстратором було безпідставно відмовлено їй у державній реєстрації права власності на відповідне нерухоме майно. ОСОБА_3 вважає, що наведені державним реєстратором в оскаржуваному рішенні підстави для відмови ій у здійсненні державної реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно є надуманними та не відповідають дійсним обставинам і підставам, з існуванням яких законодавець пов'язує відмову у державній реєстрації права на нерухоме майно.

Відповідач 2 проти задоволення позову заперечував, аргументуючи свою позицію правомірністю власних дій та оскаржуваного рішення. Так, ОСОБА_6, посилаючись на обовязок державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями - зауважив, що подані ОСОБА_3 документи не відповідали вимогам, встановленим цим Законом, або не давали змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.07.2011р. по справі №22ц-4870/2011 не містить жодних відомостей щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорту заявника. Зважаючи на зазначене, відповідач 2 вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення діяв у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та правомірно відмовив ОСОБА_3 у державній реєстрації відповідних прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Письмових заперечень відповідачами до суду не надано.

Заслухавши пояснення сторін та ї представників, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне.

26 липня 2011 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області за ОСОБА_3 визнано право власності на: 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Звьоздній, 12 в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, власником якого в цілому був ОСОБА_7; на 1/2 частину земельної ділянки по вул. Звьоздній №12 в смт. Ювілейне Дніпропетровського району та області, власником якої в цілому (площею 0,1284) був ОСОБА_7 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №170393, виданого 23 грудня 2002 Ювілейною селищною радою Дніпропетровського району і області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5991.

Рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення (ч. 1 ст. 319 Цивільного процесуального кодексу України).

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №22ц-4870/2011 набрало законної сили 26.07.2011р.

02.06.2016 року ОСОБА_3 звернулась до Центру надання адміністративних послуг Дніпропетровської районної державної адміністрації із заявою про державну реєстрацію права власності (форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 1/2) на земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт Ювілейне, вул. Звьоздна, 12, кадастровий номер земельної ділянки :02:013:0148 та на 1/2 житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт Ювілейне, вул. Звьоздна, 12, кадастровий номер земельної ділянки :02:013:0148.

Дана заява зареєстрована та внесена у базу даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02.06.2016р. за реєстраційним номером - 17098135.

Згідно Картки прийому заяви №60517282 до заяви були додані наступні документи:

- паспорт громадянина України, серія та номер АЕ 008532, Видавник: Жовтневий РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області;

- довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, серія та номер: б/н, видавник: Податкова інспекція Жовтневого району;

- витяг з ДЗК, серія та номер: НВ-015, видавник: Управління держземагенства у Дніпропетровському району Дніпропетровській області;

- рішення суду, серія та номер: 22ц-4870/11, видавник: Апеляційний суд Дніпропетровської області;

- рішення суду, серія та номер: 22ц-4870/11, видавник: Апеляційний суд Дніпропетровської області;

- лист, серія та номер: К-110, видавник: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області;

- технічний паспорт, серія та номер: б/н, видавник: Комунальне підприємство Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації»;

- державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: серія Р2 №170393; видавник: Ювілейна селищна рада народних депутатів;

- рішення суду, серія та номер: №804/6338/15, видавник: Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд;

- квитанція, серія та номер: 0.0.561828874.1, видавник: ПАТ КБ «Приватбанк»;

- квитанція, серія та номер: 0.0.561828874.1, видавник: ПАТ КБ «Приватбанк»;

- квитанція, серія та номер: 0.0.56.18.35101.1, видавник: ПАТ КБ «Приватбанк»;

- квитанція, серія та номер: 0.0.561831269.1, видавник: ПАТ КБ «Приватбанк».

08.06.2016 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Дніпропетровської районної державної адміністрації ОСОБА_5 було винесено рішення № 29955615 про відмову у державній реєстрації заявлених прав на підставі п.п. 3, 4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015р.

Вказане рішення було обґрунтоване тим, що подані ОСОБА_3 до реєстрації документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки всупереч приписам п. 70.12 ст. 70 Податкового кодексу України та п. 1 розділу ХІ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.12.2013р. №779 рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.07.2011р. по справі №22ц-4870/2011 не містить жодних відомостей щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта заявника.

ОСОБА_3 звернулась до Апеляційного суду Дніпропетровської області із заявою щодо ухвалення додаткового рішення по справі №22ц-4870/11 шляхом внесення до резолютивної частини рішення суду від 26.07.2011р. додаткових відомостей, а саме: номер та серію паспорта, ким та коли він виданий, а також номер ІНН позивача.

За результатами розгляду вищевказаної заяви Апеляційним судом Дніпропетровської області винесено ухвалу від 30.03.2016р. по справі №22ц-4870/11, у якій суд відмовив в ухваленні додаткового рішення по справі, зауваживши, що рішення апеляційного суду від 26.07.2011 року, як і його резолютивна частина, відповідають вимогам ст. ст. 215, 316 Цивільного процесуального кодексу України, якими не передбачено зазначення паспортних даних та даних ІНН в резолютивній частині рішення суду.

Окрім того, у даній ухвалі, суд також зауважив, що підстави для відмови ОСОБА_3 державним реєстратором у державній реєстрації права власності з огляду на не зазначення у резолютивній частині рішення апеляційного суду від 26.07.2011 року паспортних даних та даних ІПН позивача, є надуманими і це рішення державного реєстратора може бути оскаржене ОСОБА_3 у встановленому законом порядку.

Вважаючи оскаржуване рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"№1952-ІV від 01.07.2004 року, Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015р.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 181 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV визначено режим рухомих та нерухомих речей, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст.182 Цивільного кодексу України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація обтяження на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. №1952-IV (далі - Закон №1952), визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, під нерухомим майном розуміються земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав (ч. 1 ст. 2 Закону №1952).

Згідно із приписами ст. 3 Закону №1952 - державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону №1952 - державній реєстрації підлягають, зокрема, прав власності, речові права, похідні від права власності, право власності на об'єкт незавершеного будівництва; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення (ч. 1 ст. 5 Закону №1952).

Згідно ст. 18 Закону №1952, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України за №1127 від 25.12.2015р. (далі-Порядок №1127), за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування (п. 23 Порядку №1127).

Вичерпний перелік підстав, за яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, неведений у статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, згідно із зазначеною нормою, відповідне рішення може бути прийнято субєктом державної реєстрації, зокрема, у разі якщо - подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, та/або подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 24 Закону №1952).

Згідно із приписами ч. 2 та ч. 5 ст. 24 Закону №1952 - державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень за наявності підстав для відмови в державній реєстрації. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (ч. 1 ст. 37 Закону №1952).

Положеннями ст. 27 Закону №1952 визначений вичерпний перелік підстав для проведення державної реєстрації прав, яка проводиться, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону №1952).

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Стаття 14 Цивільного процесуального кодексу України і стаття 11 Закону України «Про судоустрій України» передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, таке рішення суду, що набрало законної сили відповідно до та ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону №1952, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

В оскаржуваному рішенні державного реєстратора відсутні зауваження щодо оформлення поданих ОСОБА_3 документів для проведення реєстрації права власності.

Натомість, зі змісту рішення №29955615 від 08.06.2016р. вбачається, що єдиною підставою для відмови у здійсненні реєстраційних дій стала відсутність у рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.07.2011р. по справі №22ц-4870/2011 відомостей щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта заявника (ОСОБА_3А.).

Слід зазначити, що подані позивачем документи не зумовлюють двозначного тлумачення їх змісту, оскільки у рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.07.2011р. по справі №22ц-4870/2011 питання права власності (1/2 частини) на обєкти нерухомості, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Слобожанське, вул. Звьоздна, 12 вирішено стосовно ОСОБА_3 із чітким зазначенням імені позивача (в розумінні ст. 28 Цивільного кодексу України), а особу позивача підтверджено при наданні є документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (паспорт громадянина України).

При цьому, посилання в оскаржуваному рішенні на п. 70.12 ст. 70 Податкового кодексу України та п. 1 розділу ХІ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.12.2013р. №779 є недоречними з огляду на те, що зазначені норми регулюють питання ведення та обліку фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Окрім того, даними нормами не передбачено, що рішення суду відноситься до категорії документів, які містять інформацію про об'єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків, в той час як ч. 1ст. 27 Закону №1952 рішення суду, що набрало законної сили виступає документом, що відповідно до законодавства підтверджує право власності та інші речові права на нерухоме майно.

Крім того, перевірка судових рішень на предмет відповідності їх законодавству України належить виключно до компетенції судів вищої інстанції, а не до компетенції відповідача.

Повноваження державного реєстратора врегульовані частиною третьою статті 10 Закону №1952, у відповідності до положень якої державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Крім зазначеного, державний реєстратор також уповноважений:

- перевіряти документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

- під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитувати від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником;

- під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- відкривати та/або закривати розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

- присвоювати за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав;

- виготовляти електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

- формувати документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

-формувати та вести реєстраційні справи у паперовій формі;

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Отже, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобовязує субєкта реєстраційних дій вживати усі належні заходи для з метою гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, виконувати свою роботу своєчасно, неупереджено та ефективно, надає йому право самостійно одержувати інформацію для проведення реєстраційних дій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи дії державного реєстратора, який відмовив у проведенні реєстрації прав власності, посилаючись на відсутність у рішенні суду відомостей про РНОКПП заявника, слід дійти висновку, що має місце використання права всупереч його соціальному призначенню, для досягнення іншої мети, ніж тієї, не обхідність досягнення якої передбачав законодавець у процесі формулюван ня цього правила поведінки, тобто має місце зловживання правом.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У п. 53 рішення ЄСПЛ проти України у справі "ОСОБА_8 проти України" зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Таким чином, оскаржуване рішення винесено державним реєстратором з порушенням норм чинного законодавства у звязку з тим, що ОСОБА_3 на виконання вимог встановлених Законом №1952 та Порядку №1127 було надано необхідний перелік документів, що підтверджує наявність у позивача прав на нерухоме майно, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Слобожанське, вул. Звьоздна, 12 в частині, визначеною у рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.07.2011р. по справі №22ц-4870/2011, яке набрало законної сили 26.07.2011р.,

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із приписів частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (частина 1 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до Дніпровської державної районної адміністрації Дніпропетровської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської державної районної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_5 за №29955615 від 08 червня 2016 року.

Зобов'язати Дніпровську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області зареєструвати за ОСОБА_3 (01.04.1946р.н., ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Звьоздній №12 в смт.Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області та на 1/2 частину земельної ділянки по вул. Звьоздній №12 в смт.Слобожанське, Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :02:013:0148 на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_3 (01.04.1946р.н., ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 1102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок).

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2016 року

Суддя ОСОБА_1