Справа № 404/2300/17
Суддя: Завгородній Є. В.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/2300/17
Номер провадження 2-а/404/310/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року Кіровський районний суд міста Кіровограда в складі:

головуючого судді Завгороднього Є.В.,

при секретарі судових засідань Ткачук Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда матеріали адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора Управління патрульної поліції в місті Кропивницькому, Іващенка Дениса Олександровича про скасування постанови, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав до Кіровського районного суду міста Кіровограда позов до заявленого суб'єкта оскарження, в якому просить: скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 03 квітня 2017 року про застосування до нього адміністративного стягнення в виді штрафу по обвинуваченню у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В суді вимоги підтримав. Представник відповідача вважає позов безпідставним. Надав відеозапис проступку.

Вивчивши зміст і підстави позову, дослідивши матеріали справи та доводи сторін, з'ясовано наступні факти і відповідні їм правовідносини:

Згідно змісту оскаржуваної постанови від 03 квітня 2017 року, убачається що: позивач того ж дня, о 11 годині 40 хвилин, поруч з будівлею 24 по вулиці В.Пермська в місті Кропивницькому, керуючи транспортним засобом «Фольксваген Тігуан», державний номерний знак НОМЕР_1, користувався засобами звязку, чим допустив порушення вимог п. 2.9. (д) ПДР України.

Для забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення. За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідками, технічними засобами, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

При винесенні оскаржуваної постанови інспектор не врахував приписи частин 1-3 ст.7 КУпАП щодо здійснення розгляду і вирішення справ не інакше як на підставі наступних засад: ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом, на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ст. 251 КУпАП саме на посадову особу (заявленого суб'єкта оскарження) покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи; запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких не вистачає.

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання вказаної вимоги, суд запропонував всім учасникам провадження надати відповідні докази, а відповідача - зобов'язав довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху України. Всупереч висловленій пропозиції, суду доказів не подано. Відповідач не дотримався вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав, витребуваних судом доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановила наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність позивача та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дотримуючись умов ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. Отже, ймовірне вчинення позивачем адміністративного правопорушення, доказами не підтверджується і ґрунтується на припущеннях зацікавленої у результатах службової особи: постанови та наданих запереченнях на позов, які не можуть бути визнані як належний та допустимий доказ. Будь які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на його користь. Оскаржуваний документ винесений з порушенням запровадженої процедури, обмеженням прав особи на захист.

Так, відповідач надав відеозапис, з якого не видно як позивач користується засобами зв'язку під час керування транспортним засобом. Крім того, не надано доказів руху автомобіля під керуванням позивача, не з'ясовано обставин щодо: моделі та номеру апарату стільникового зв'язку, яким він міг користуватись; можливих абонентів; час і тарифікацію; назву оператора мобільного зв'язку, тощо. На місці не перевірялись, та залишились не спростованими заперечення водія про те, що він під час руху транспортного засобу, не телефонував чи користувався засобами зв'язку. Таким чином суд констатує, що не надано витребуваних судом доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановила наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність позивача та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Посилання відповідача на зміст відеозапису, де позивач спочатку визнає провину, а потім заперечує правопорушення, не приймається як доказ, з наступних міркувань :

У рішенні від 20 жовтня 2011 року, Конституційний Суд України встановив, що речі або документи не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини. На виконання практики застосування рішень Європейського суду з прав людини ( ст. 6 Конвенції) враховано, що перед визнавальними показами: водій не попереджався про здійснення відеозапису, йому не роз'яснено процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та наслідків такої поведінки, тобто дії водія суперечили його волевиявленню, була відсутня ознака добровільності. Виключно через обмеження процесуальних прав і свобод, водій дав визнавальні покази. Така форма доказування суперечить національним та міжнародним стандартам, тому вважається недопустимою формою доказування вини позивача. Правильність висновку суду підтверджується тим, що як тільки водію довели інформацію про відео фіксацію та роз'яснили його процесуальні права і процесуальні наслідки, останній категорично заперечив власну винуватість, яку інспектор не зміг спростувати, шляхом збору інших форм доказів.

Показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. У будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються інспектором патрульної поліції стосовно пояснень особи яка притягується до адміністративної відповідальності та надані такою особою при вирішенні справи про адміністративне правопорушення. Суд критично ставиться до таких пояснень інспектора патрульної поліції, оскільки останній є зацікавленою особою, його свідчення в даному випадку не можуть вважатись беззаперечним доказом законності винесення оскаржуваної постанови.

За таких умов, письмові пояснення колег позивача також не приймаються як доказ, через їх недопустимість. Відсутність доказів вини позивача свідчить про обґрунтованість заявлених ним позовних вимог щодо протиправності дій та незаконності постанови.

Разом з цим, позовні вимоги в частині закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення не ґрунтуються на чіткому розумінні п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, так-як цей спір, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, існує між фізичною особою та суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) , тобто не є справою про адміністративне правопорушення. Відтак суд не вирішує питання закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення. Ця процесуальна дія належить до виключної компетенції відповідача, так-як п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП передбачено, що по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи. Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198 КАС України,

ПОСТАНОВИВ :

Заявлені вимоги позивача задовольнити частково.

Скасувати постанову від 03 квітня 2017 року в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

Відмовити у задоволенні вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд міста Кіровограда шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда Є. В. Завгородній