Справа № 226/448/17
Суддя: Салькова В. С.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/448/17
Провадження № 2-а/226/56/2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.05.2017 м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Пікало К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, третя особа - управління соціального захисту Мирноградської міської ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказав, що він є пенсіонером. Після отримання відповідної довідки як внутрішньо переміщена особа він звернувся до відповідача із заявою про переведення пенсії. Однак, з моменту звернення і до теперішнього часу відповідачем не була здійснена виплата належної йому пенсії, яка є її єдиним джерелом існування. 17.01.2017 на адвокатський запит був отриманий лист від відповідача, згідно з яким у поновленні виплати пенсії йому було відмовлено на підставі протоколу від 26.10.2016 року № 17, складеного за результатами перевірки комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Мирноградської міської ради, у зв'язку з непідтвердженням його фактичного місця проживання. Вважає, що відповідачем порушені його конституційні права, підстава для припинення виплати пенсії, висловлена останнім, не передбачена законом. Він є людиною похилого віку, пенсія свого часу призначена йому законно, є і залишається громадянином України. Просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати йому пенсії, зобов'язати відповідача поновити йому нарахування та виплату пенсії з 06.09.2016, здійснивши виплату заборгованості за весь час затримки виплати пенсії.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник за договором адвокат Санамян О.О. не з'явилися. Згідно з наявними заявами, просили розглянути справу за їх відсутності і постановити рішення про повне задоволення позовних вимог.

Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області Самойленко А.В. до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, пенсійну справу для огляду судом, яка після огляду була повернена, та заперечення на позов, де зазначено про невизнання управлінням позовних вимог. В обґрунтування позиції в запереченнях зазначено, що позивач дійсно перебуває в них на обліку. 06.09.2016 позивач звернувся до управління як внутрішньо переміщена особа із заявою про поновлення виплати пенсії, зазначив адресу проживання: АДРЕСА_1. Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Протоколу № 17 від 26.10.2016, складеного за результатами перевірки комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, позивачу відмовлено у поновленні пенсії на підставі недостовірних даних щодо факту проживання. Місцем реєстрації позивача є м. Торез (Чистякове) Донецької області. Для поновлення виплати пенсії позивач повинен подати до управління заяву та надати діючу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Управління діяло правомірно, відмовивши позивачеві у поновленні пенсії. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи - управління соціального захисту населення Мирногадської міської ради Юріна Г.В. надала суду заяву про закінчення розгляду справи у її відсутність, оригінали документів для огляду судом, які після огляду були повернені, та заперечення проти позову, де вказано, що на думку третьої особи позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позивач перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа з 06.09.2016, внесений до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, але не отримує жодних соціальних виплат або допомоги. Підставою для ухвалення комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам рішення про відмову у відновленні виплати позивачу раніше призначеної пенсії у зв'язку із непроживанням за вказаною нею адресою у м. Мирнограді став акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 18.10.2016, складений спеціалістом управління відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365. На підставі цього акту комісією вирішено відмовити позивачеві у відновленні виплати пенсії, рішення затверджене протоколом № 17 від 26.10.2016.

Дослідивши матеріали справи, пенсійну справу позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, народжений ІНФОРМАЦІЯ_2, з 09.08.2006 отримує пенсію за віком (а.с. 4).

Позивач взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з АДРЕСА_1, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 06.09.2016 № (а.с. 6).

Зазначена інформація внесена до Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб. На час розгляду справи довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи не скасована (а.с. 27).

Відповідно до затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, м. Торез (нині - Чистякове) Донецької області включене до цього Переліку.

06.09.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення пенсії у зв'язку зі зміною місця проживання (а.с. 60). Електронна пенсійна справа взята на облік в УПФУ в м. Димитрові 06.09.2016. Пенсія позивачеві відповідачем не виплачувалась.

Відсутність ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у довідці № , а саме: АДРЕСА_1, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 18.10.2016 (а.с. 34-35).

На підставі вказаного акту комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Мирноградської міської ради прийняла рішення, викладене у протоколі засідання № 17 від 26.10.2016, про відмову ОСОБА_1 у відновленні пенсії (а.с. 28-33).

Як зазначено у позовній заяві, про причину відмови у відновленні пенсії позивач дізнався від свого представника в січні 2017 року, яка отримала відповідь управління на адвокатський запит, датовану 10.01.2017 (а.с. 7).

Вказані обставини відповідачем і третьою особою не оспорюються.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії позивачеві з причини відсутності його за зареєстрованим місцем перебування як внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі Закон № 1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати відповідно до ст. 49 цього Закону, але жоден з таких випадків щодо ОСОБА_1 управлінням не застосований та не доведений. Вказаною нормою Закону також передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідачем відповідне рішення про припинення виплати пенсії позивачеві не приймалося.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706 (далі Закон № 1706).

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

За положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікацію особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення.

Відмовивши позивачеві у поновленні виплати її пенсії, відповідач послався на відсутність її за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання призначеної їй пенсії з віком. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Отже, відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на отримання пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своєї бездіяльності відповідач послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, п. 13 якого передбачає, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання (перебування), зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, враховуючи, що пенсія за віком є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-VI, оскільки з вересня 2016 позивачеві не виплачується пенсія без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а наявний у справі протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 26.10.2016 не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-VI.

Відповідно до ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати йому пенсії. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача.

На підставі Конституції України, законами України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішень Європейського суду та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись, ст.ст. 2, 11, 71, 86, 99, 160-163, 254 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, третя особа - управління соціального захисту Мирноградської міської ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області щодо ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 06.09.2016.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління Пенсійного Фонду України в м. Димитрові Донецької області на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, судовий збір у сумі 640,00 (шістсот сорок) гривень.

Постанова може бути оскаржена сторонами та іншими особами, які брали участь у справі, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси чи обов'язки, в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через даний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: В.С. Салькова