Справа № 818/142/17
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 р. Справа № 818/142/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 р. по справі № 818/142/17

за позовом ОСОБА_1

до Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області ( далі по тексту - відповідач, Роменська ОДПІ), в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 18.01.2017 р., які винесені Роменською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Сумській області на загальну суму 10722,07 грн., а саме:

- за платежем "Податок з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування", код платежу 11010500, за збільшення податкового зобов'язання у сумі 7797,87 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1949,47 грн.;

- за платежем "Військовий збір", код платежу 11011000, за збільшення податкового зобов'язання в сумі 779,78 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 194,95 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.02.2017р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Сторони про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 10.05.2017 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, Роменська ОДПІ 20.07.2016 р. за вих. №4208/17-13-17-221 направила на адресу ОСОБА_1 запит про надання пояснень щодо неподання декларації за підсумками річного декларування за 2015 рік та несплати податку на доходи фізичних осіб (а.с. 31).

30.11.2016 р. фахівцями Роменської ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 р. по 31 грудня 2015 р., за результатами якої складено акт від 30.11.2016 р. № 281/18-13-17-219-НОМЕР_1 (а.с.35-39).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п.176,1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, в результаті неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік; пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.4.5 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України, внаслідок чого не відображено у складі загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суму додаткового блага, що призвело до донарахування податку на доходи фізичних осіб в період що перевірявся - в сумі 7797,87 грн., військового збору в сумі 779,78 грн.

На підставі акта перевірки від 30.11.2016 р. № 281/18-13-17-219-НОМЕР_1 Роменською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.01.2017 р. № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування - у розмірі 9747,34 грн., у т.ч.: за податковим зобов'язанням - 7797,87 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1949,47 грн., та за платежем - військовий збір - у розмірі 974,73 грн., у т.ч.: за податковим зобов'язанням - 779,78 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями) - 194,95 грн. (а.с.17).

Підставою для збільшення податковим органом суми грошового зобов'язання стало отримання позивачем у 4 кварталі 2015 р. доходу у вигляді додаткового блага від ПАТ "Укрсоцбанк" у розмірі 51985,79 грн. у вигляді анульованої (прощеної) кредитором суми боргу.

Не погодившись із податковими повідомленнями - рішеннями № від 18.01.2017 р., позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно донараховано ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 9747,34 грн. та військовий збір - в сумі 974,73 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що між ОСОБА_1 (Позичальник) та Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (Кредитор) укладено Договір кредиту № 758/2-321 від 10.05.2007 р., відповідно до п. 1.1. якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30000,00 доларів США зі сплатою 12,5 відсотків річних на строк до 09 травня 2022 року.

24.11.2015 р. між ОСОБА_1 (Позичальник) та Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (Кредитор) укладено Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту № 758/2-321 від 10.05.2007 р., відповідно до п.3.3 якого якщо Позичальник, починаючи з дати укладення цього Договору здійснить одноразовий платіж в сумі 500,00 доларів США на підставі Заяви про сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50, з частковим анулюванням, форма якої зазначена в Додатку №1 до цього Договору про внесення змін, то Позичальник набуває права на анулювання (прощення) заборгованості по Кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу.

23.12.2015 р. між позивачем і кредитором підписано Додаток № 1 до Договору № 1 від 24.11.2016 р. "Про внесення змін до Договору кредиту № 758/2-321 від 10 травня 2007 року", за яким платник сплачує заборгованість згідно з умовами "Опції 50-50" з частковим анулюванням (прощенням) на загальну суму 1220,00 доларів США та підтверджує, що повідомлений про обов'язок самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (а.с.16).

Згідно з п.п.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України), додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пп. "в" п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов'язані подавати декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Як визначено в пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України, платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з п. 163.1, п.163.2, ст. 163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Абзацами 1,2 п.164.1 ст.164 ПК України, визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абз."д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

З аналізу вищевказаних положень Податкового кодексу України вбачається, що доходи як додаткові блага, зокрема, матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші доходи, які отримані платником податку, збільшують його загальний майновий стан, забезпечують приріст активів і підлягають оподаткуванню лише за умови, якщо сума кредиту, анульована кредитором, не пов'язана з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності та що прощена основна сума боргу (кредиту).

Відповідно до пп. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення", не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Колегія суддів зазначає, що зміна редакції ст. 164 ПК України, що набрала законної сили з 01.01.2015р. призвела до значного пом'якшення фінансової відповідальності фізичної особи - платника податків.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення цього положення надано рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), в якому зокрема, зазначено, що Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

З огляду на зазначене відповідальність можлива лише за наявності в законі визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена.

З урахування змін в законодавстві, проценти за несвоєчасне виконання зобов'язання, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні вимог Податкового Кодексу України, який підлягає оподаткуванню в порядку абз. "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового Кодексу України.

Приймаючи податкові повідомлення - рішення податковим органом не були враховані вищевказані положення Податкового кодексу України та Конституції України.

Колегія суддів зазначає, що в цьому випадку недекларування фізичною особою додаткового блага у вигляді анульованої (прощеної) кредитором суми процентів за користування кредитом в загальній сумі 51985,79 грн., за договором від 10.05.2007 р. не є порушенням, а тому відсутні підстави для донарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

Отже, на відміну від прощеного за кредитним договором боргу, скасовані банком відсотки не є доходом, отриманим як додаткове благо.

При цьому, відсотки, які були нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 цього Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК України).

Відносини, що виникають між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства.

Нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед третьою особою - банком.

Прощена неустойка у вигляді пені, відсотків не є доходом і додатковим благом, сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, а неустойка ним не отримується, та при цьому, банківська установа вправі на свій розсуд визначати доцільність її стягнення.

Колегія суддів зазначає, що на час проведення перевірки та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у відповідача були в наявності відомості щодо складових прощеного боргу, зокрема повідомлення ПАТ "Укрсоцбанк", а тому податковий орган зобов'язаний був застосувати положення ПК України, з урахуванням вимог Конституції України.

Відповідачем не доведено, що позивач отримав доходи у вигляді додаткового блага від ПАТ "Укрсоцбанк" на суму 51985,79 грн., які згідно з положеннями Податкового кодексу України, підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи.

Зважаючи на те, що відсутні підстави для донарахування податкового зобов'язання за платежем Податок з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування, тому відсутні підстави для збільшення суми грошового зобов'язання за платежем - Військовий збір в загальній сумі 974,73 грн.

Враховуючи те, що під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем не враховано правовий статус суми прощеної заборгованості за кредитом позивача, адже вказана сума включає в себе як тіло кредиту так і відсотки, що відповідно зумовлює настання для позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносинах, колегія суддів приходить до висновку, що спірні податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, то судові витрати по справі підлягають розподілу в порядку ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст.205, ст. 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.02.2017р. по справі № 818/142/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області № від 18.01.2017 р., на загальну суму 10722,07 грн., а саме: за платежем "Податок з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування", код платежу 11010500, за збільшення податкового зобов'язання у сумі 7797,87 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1949,47 грн.; за платежем "Військовий збір", код платежу 11011000, за збільшення податкового зобов'язання в сумі 779,78 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 194,95 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору за подачу адміністративного позову та апеляційної скарги в загальній сумі 1344,40 грн. (одна тисяча триста сорок чотири гривні сорок копійок) .

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Присяжнюк О.В. Бартош Н.С.
Повний текст постанови виготовлений 15.05.2017 р.