Справа № 760/17336/16-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА
Іменем України
10 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кобаля М.І.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач, Міноборони) у якому просив (з урахуванням уточненої позовної заяви):

1. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;

2. Стягнути з Міністерства оборони України одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осібна день встановлення інвалідності, у сумі 693524 грн.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осібна день встановлення інвалідності.

4.Зобов`язати Міністерство оборони України надати до суду звіт про виконання судового рішення протягом семи днів з дня отримання копії судового рішення.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах в період з 01.11.1986 року по 10.01.1989 року, що підтверджується довідкою Монастирищенського районного військового комісаріату від 07.12.2015 року № 582, посвідченням учасника бойових дій, виданим 01.02.1996 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.17 та 21 відповідно Т.1).

Центральною військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв проведено засідання, за результатами якого складено протокол від 30.11.2015 року № 4498, в якому зазначено, що поранення, контузія, захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.20 Т.1).

Відповідно до виписки Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи до довідки серії 12 ААА № 198240 22.01.2016 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності та визначено причини: поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.19 Т.1).

Згодом, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та необхідними документами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності.

Листом № 6/8/5/1255 від 01.08.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ОСОБА_1 про повернення документів останнього на доопрацювання, відповідно до протоколу №46 від 10.06.2016 (а.с.24 Т.1).

Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі по тексту комісія), провела засідання та склала протокол від 10 червня 2016 року №46, згідно з яким документи стосовно ОСОБА_1 повертаються обласному військовому комісаріату на доопрацювання відповідно до списку: 131. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата звільнення 10.01.1989 року, дата встановлення інвалідності 20.01.2016 року) (а.с.3 Т.2).

Підставою для повернення Міністерством оборони України документів ОСОБА_1 на доопрацювання слугували висновки комісії про відсутність документів, передбачених пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 №975, а саме: документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що поранення не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на Міністерство оборони України повинен бути покладений обов`язок нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту Закон) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 12 Закону передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 3 Закону дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Правовими положеннями ст. 16 Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Пунктом «б» ч.1 ст. 162 Закону визначено розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону) - 200-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 №975 (далі по тексту Порядок № 975).

Відповідно до п. 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

· заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

· довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

· постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

· документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

· сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

· документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до Черкаського районного військового комісаріату із заявою, до якої додав документи, зазначені у переліку п. 11 Порядку № 975.

Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 подав розпорядникові бюджетних коштів Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Тобто, ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є третьою особою по справі, вчинено всі визначені законодавством дії в межах своїх повноважень.

Дослідивши зміст доданих ОСОБА_1 до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності документів, судом апеляційної інстанції встановлено, що в них зроблено висновки про те, що поранення, контузія, захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Зазначені висновки уповноважених органів про пов`язаність поранень, контузії, захворювань ОСОБА_1 з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, свідчать про те, що зазначені поранення, контузії, захворювання останнього не пов`язані із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відповідно до п. 21.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, передбачено, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.

Пунктом 21.5 вказаного Положення передбачено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема:

- «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії (пп. «б»);

- «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення (пп. «в»).

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що в п.21.5 вказаного Положення відсутнє формулювання в протоколі (або його спростування), зокрема, що поранення пов`язане із вчиненням правопорушення чи є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Отже, ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовано виходив з того, що позивачем подано всі необхідні документи, для надання висновку про наявність у останнього права на отримання одноразової грошової допомоги та на виконання вимог пункту 13 Порядку № 975 подав розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги разом з документами, зазначеними в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Разом з тим, абз. 2 п.13 Порядку № 975 визначено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Зважаючи на те, що Міністерству оборони України було надано документи, які містять висновки про те, що поранення, контузія, захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у відповідача були відсутні підстави для повернення документів позивача на доопрацювання до обласного військового комісаріату.

Крім того, відповідно до правових положень Порядку № 975 не передбачено за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги прийняття рішення про повернення документів на доопрацювання уповноваженому органу (військовому комісаріату).

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про протиправність рішення Міністерства оборони України, яке оформлене протоколом від 10.06.2016 року № 46, про повернення стосовно позивача документів, необхідних для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, та про протиправність дій відповідача щодо повернення зазначених документів на доопрацювання.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку порушено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач уникає виконання покладених на нього законодавчими актами обов`язків, щодо належного соціального-правового забезпечення осіб, які отримали інвалідність у зв`язку із проходженням військової служби.

Таким чином, дії Міністерства оборони України, щодо повернення на доопрацювання документів є протиправними.

Водночас, враховуючи, що заява позивача відповідачем не розглянута по суті і не прийнято уповноваженою особою відповідного рішення, однак матеріалами справи підтверджується наявність у ОСОБА_1 права на призначення одноразової грошової допомоги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог для належного захисту порушеного права позивача.

Згідно із ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно ч. 3 ст. 105 КАС України позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року у справі № 826/17109/13-а.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок адміністративного суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

При цьому, колегією суддів апеляційної інстанції враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, та додані до неї документи, і прийняти відповідне рішення по суті заяви, відповідно до норм чинного законодавства.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Крім того, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, щодо підсудності даної справи місцевому загальному суду як адміністративному, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 21.10.2016 (вх.78870) подано до суду першої інстанції клопотання про долучення до матеріалів справи уточненої позовної заяви (а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст. 24 КАС України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.

Зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що однією з позовних вимог є визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо не призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно із п.1 і 3 ч. 1 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.
Отже, в даному випадку, однією із сторін є міністерство, а предметом спору є визнання протиправною бездіяльності міністерства та зобов`язати останнього призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності

Тобто, дана справа поєднує в собі вимоги, одна з яких підсудна - окружному адміністративному суду, а інша вимога - місцевому загальному суду як адміністративному суду, а тому відповідно до ст. 21 та 24 КАС України, справа підсудна окружному адміністративному суду і вирішується колегією у складі трьох суддів.

Відтак, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, наслідком чого є її розгляд неповноважним судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в даному випадку Міністерством оборони України не доведено правомірності своїх дій відповідно до норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 10 червня 2016 року №46, оформлене протоколом, в частині повернення на доопрацювання Чернігівському обласному військовому комісаріату документів стосовно ОСОБА_1 для виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання Чернігівському обласному військовому комісаріату документів стосовно ОСОБА_1 для виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Карпушова

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Кучма А.Ю.