Справа № 743/646/17
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/646/17
Провадження № 2-а/743/90/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді СТАШКІВА В.Б.,

при секретарі НЕРУС Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки адміністративну справу

за позовом Головного управління Державної міграційної служби України

в Харківській області

до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, 14.09.1980

року народження

про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В :

ГУ ДМС України в Харківській області звернулось до суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просили винести постанову про продовження строку затримання громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1до 24 серпня 2017 р. та звернути постанову до негайного виконання.

Обґрунтування позову зводиться до того, що:

- 06.09.2016 року було виявлено громадянина 17.10.2016, який знаходився в Україні без документів на право проживання в Україні;

- 06.09.2016 року постановою Дергачівського РВ ГУДМС України в Харківській області громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу 510 грн.;

- 07.10.2016 року начальником Дергачівського РВ ГУДМС України в Харківській області прийнято рішення про примусове повернення громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким відповідача зобовязано покинути територію України у термін до 17.10.2016 року, з забороною в'їзду в Україну протягом 3 років, чого останній не зробив та станом на 17.10.2016 р. територію України не покинув

- постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада року (справа № 638/18778/6-а), з урахуванням ухвали цього ж суду від 23.11.2016 р., було задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України у Харківській області та примусово видворено та затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства за межі території України громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України;

- з 24 листопада 2016 року громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно Акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, перебуває в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України;

- строк затримання громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 закінчується 22 травня 2017 р., а на даний час, ГУДМС України в Харківській області не одержано від Державної міграційної служби відповіді на лист про розгляд питання в частині придбання авіаквитка до країни походження (ОСОБА_1 ОСОБА_2).

Оскільки представник ГУДМС України в Харківський області просив розглядати справи без їх участі, а громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1не клопотав про розгляд справи за його участю, то суд, в силу ч. 8 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/, має право розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

По справі встановлено, що:

- 06.09.2016 року було виявлено громадянина 17.10.2016, який знаходився в Україні без документів на право проживання в Україні;

- 06.09.2016 року постановою Дергачівського РВ ГУДМС України в Харківській області громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу 510 грн.;

- 07.10.2016 року начальником Дергачівського РВ ГУДМС України в Харківській області прийнято рішення про примусове повернення громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким відповідача зобовязано покинути територію України у термін до 17.10.2016 року, з забороною в'їзду в Україну протягом 3 років, чого останній не зробив та станом на 17.10.2016 р. територію України не покинув

- постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада року (справа № 638/18778/6-а), з урахуванням ухвали цього ж суду від 23.11.2016 р., було задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України у Харківській області та примусово видворено та затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства за межі території України громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України;

- з 24 листопада 2016 року громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно Акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, перебуває в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України;

- згідно Листів від 07.12.2016 р. № 04/3-24310, від 05.01.2017 р. № 04/3-155, від 23.01.2017 р. № 04/3-1337, 06.02.2017 р. № 04/3-2485, ГУДМС України в Харківській області зверталось до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби про надання допомоги у придбанні авіаквитка до країни походження (ОСОБА_1 ОСОБА_2), проте відповіді на вказані листи від Державної міграційної служби України на одержали.

У підпункті "f" п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини у справі "Солдатенко проти України" (п. 111 рішення від 23 жовтня 2008 року) зазначив, що встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися "відповідно до процедури, встановленої законом", пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не просто відсилає до національного закону, він також стосується "якості закону", вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права. При цьому "якість закону" означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996р.) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001р.) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина, то таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Верховною Радою України 19.05.2016 року прийнято Закон України № 1379-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства і врегулювання окремих питань, повязаних з протидією нелегальній міграції», який набрав чинності 18.06.2016 року, яким передбачено низку змін до Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з питань забезпечення примусового видворення іноземців.

Так, частиною 7 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за пять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом, ВИКЛЮЧНО, уразі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк, якими є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Даний перелік умов є вичерпним та розширеному тлумаченні не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена в:

1) постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 9 березня 2017 р. (справа № 743/25/17);

2) в постанові Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2017 року та в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2017 р. (справа № 743/250/17);

3) в постанові Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2017 року та в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 р. (справа № 743/380/17).

Враховуючи те, що:

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифіковано за паспортом громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 (серії Т 178225), терміном до 16.03.2010 року, копія якого додана до адміністративного позову;

- позивачем не додані докази відсутності співпраці з боку останнього, як іноземця під час процедури його ідентифікації;

- позивачем не додані докази неодержання інформації з країни громадянської належності останнього, як іноземця чи документів, необхідних для ідентифікації особи;

- не вирішення Державною міграційною службою України, до закінчення строку затримання іноземця, питання щодо придбання авіаквитка до країни походження не є, в розумінні ч. 7 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/,умовою для продовження строку затримання, за якою неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк;

- національний закон (ст. 183-7 КАС України /доповнена згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/) не є достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні, тому він не може трактуватись широко та не на користь іноземця,

суд приходить до висновку, що відсутні вичерпні умови для продовження строку затримання, за якою неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк, передбачені ч. 7 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позову та для продовження строку затримання громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 106-163 КАС України, ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку затримання відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Головуючий В.Б.Сташків