Справа № 524/253/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 р. Справа № 524/253/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.03.2017р. по справі № 524/253/17

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції Чечеля Максима Васильовича , Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до поліцейського роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Чечель Максима Васильовича (далі по тексту - перший відповідач), Департаменту патрульної поліції (далі по тексту - Департамент, другий відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 812348 по справі про адміністративне правопорушення від 04.01.2017 р.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.03.2017 року по справі № 524/253/17 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову від 04.01.2017 серії АР № 812348, винесену поліцейським роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Чечель Максимом Васильовичем у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу 425,00 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.03.2017 року по справі № 524/253/17 внесено виправлення до постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.03.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Чечель Максима Васильовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови, зокрема, у вступній частині постанови змінено дату прийняття останньої на 21.03.2017 року.

Другий відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.12.2016 р. по справі № 524/2921/16-а та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення була винесена відповідачем у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 04.01.2017 року о 15 год. 35 хв., керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Vito, номерний знак НОМЕР_1, у м. Кременчуці на регульованому перехресті вул. В. Пугачова - вул. Київська, повертаючи ліворуч, не дав дорогу автомобілям, які рухались у зустрічному напрямку прямо, чим порушив пп.16.6 «в» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП. Стверджує, що факт вчинення позивачем вищевказаного правопорушення підтверджується записами відеореєстратора, нагрудної камери поліцейського, а також поясненнями позивача, викладеними у позові та наданими у суді першої інстанції, які, на думку другого відповідача, свідчать про те, що позивач свідомо знехтував вимогами Правил дорожнього руху, усвідомлюючи при цьому, що його дії можуть призвести до суспільно небезпечних наслідків. Крім того, зазначив, що Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 р. за № 1395 та зареєстрованої в Мінюсті 10.11.2015 року за № 1408/27853, не передбачено відображення в постанові у справі про адміністративне правопорушення доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення. Отже, необґрунтованим є посилання суду першої інстанції на порушення поліцейським постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в частині відсутності в оскаржуваній постанові поліцейського посилань на докази вини позивача. З вказівкою на ст.ст.268, 278, 279 КУпАП стверджує, що першим відповідачем дотримано процедуру винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, третя особа в апеляційній скарзі просила суд апеляційної інстанції розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 січня 2017 року о 15.35 год. ОСОБА_1 рухався на автомобілі НОМЕР_2 на перехресті вул. Київська та вул. В. Пугачова в м. Кременчуці. Через деякий час, по вул. Київській, ОСОБА_1 був зупинений першим відповідачем та притягнутий до відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП України.

Матеріалами справи підтверджено, що 04.01.2017 року інспектором роти №1 батальйону УПП в м. Кременчуці Чечелєм М.В. винесено постанову серії АР № 812348 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.9).

Як зазначено у вказаній постанові, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Mersedes Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1, у м. Кременчуці на регульованому перехресті вулиць В. Пугачова та Київської, повертаючи ліворуч, не дав дорогу автомобілям, які рухались в зустрічному напрямку прямо, чим порушив пп.16.6 Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її оскарження.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що першим відповідачем не було дотримано передбаченої законом процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також з відсутності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з огляду на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Так, за висновком суду першої інстанції, факт вчинення позивачем порушення ПДР не підтверджений належними та допустимими доказами.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Як встановлено частиною 2 статті 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пп. 16.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі по тексту - ПДР), повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до п.5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом № 1395 та зареєстрованої в Мінюсті 10.11.2015 року за № 1408/27853 (далі по тексту - Інструкція № 1395) постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Слід відмітити, що додатком 5 до Інструкції № 1395 передбачено зазначення у постанові про адміністративне правопорушення доказів вчинення правопорушення (пункт 8 - «До постанови додаються…»).

Колегія суддів зазначає, що відповідачами на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення надано до матеріалів справи диск з записом з відеореєстратора поліцейського автомобіля та диск з відеозаписом камери поліцейського.

Між тим, надані відповідачами до суду диск із записом відеореєстратора патрульного автомобіля та диск з нагрудної камери поліцейського не зазначені в п.8 оскаржуваної постанови, у зв'язку з чим остання не може бути визнана такою, що складена у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції № 1395.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

З дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису з відеореєстратора патрульної машини неможливо впевнено стверджувати та відповідно чітко встановити, що саме автомобіль НОМЕР_3, належний позивачеві, є тим автомобілем, поворот якого зафіксовано на відеореєстратор патрульної машини.

Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні беззаперечні підстави для висновку, що адміністративне правопорушення п.16.6 ПДР, було вчинене саме ОСОБА_1, у зв'язку з чим, з огляду на норми ч.2 ст.71 КАС України, неможливо стверджувати про наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 порушення п.16.6 ПДР відповідачами не надано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим, з огляду на норми ч.2 ст.71 КАС України, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає хибними висновки суду першої інстанції про те. що під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не було дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений п.9 розділу ІІІ Інструкції № 1395.

Згідно зі ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, як, зокрема, про правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).

У відповідності до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4 ст.258 КУпАП).

Частиною 5 статті 258 КУпАП встановлено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (ч.1 п.1 розділу ІІІ Інструкції № 1395).

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (ч.2 п.1 розділу ІІІ Інструкції № 1395).

Як встановлено статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським було названі свої посада та прізвище, ім'я та по батькові, пред'явлено службове посвідчення. Також було чітко вказано, у порушенні якої норми ПДР обвинувачується позивач - п.16.6 ПДР, та у чому саме поліцейський вбачає порушення. Позивачеві було роз'яснено його права, закріплені у ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також право оскаржити дії поліцейського до прокуратури, вищестоящих органів поліції.

При цьому, документи, що посвідчують особу та реєстрацію транспортного засобу позивачем на вимогу поліцейського пред'явлено не було.

Доводи позивача про неможливість розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього на місці вчинення правопорушення є хибними з огляду на вищенаведені норми ч.4 ст.258 КУпАП та ч.2 п.1 розділу ІІІ Інструкції № 1395.

Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015, на яку посилався позивач в адміністративному позові, надає офіційне тлумачення положенням частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, зміни до ст.258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України. Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що нескладення протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З приводу висновків суду першої інстанції про те, що докази правопорушення (запис приватного відеореєстратора) при розгляді справи не досліджувались, клопотання позивача не вирішувалось, що порушило його право на захист, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що виходячи зі змісту відеозапису спілкування ОСОБА_1 з поліцейським, позивачем не надавався запис зі свого відеореєстратора.

Клопотання про надання можливості скористатися допомогою фахівця в галузі права позивачем заявлено не було, хоча таке право було йому роз'яснено.

Згідно зі ст.272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

На виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобов'язаний з'явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання.

Слід відмітити, що особа, зафіксована на відеокамеру поліцейського, не може вважатися свідком адміністративного правопорушення у розумінні ст.272 КУпАП, оскільки з дослідженого відеозапису не вбачається, що вказана особа перебувала в автомобілі позивача під час можливого правопорушення, а не з'явилася вже після зупинки автомобіля.

З огляду на викладене, відсутність такого доказу вчинення порушення, як показання свідка, може бути підставою для сумніву у доведеності факту правопорушення, однак, не для висновку про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого п.9 розділу ІІІ Інструкції № 1395, на які вказував суд першої інстанції в оскаржуваній постанові, місце не мали.

У відповідності до ст.201 КАС України правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права є підставою для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.03.2017 року (21.03.2017 року) по справі № 524/253/17 підлягає зміні з підстав та мотивів задоволення позову.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.03.2017 року по справі № 524/253/17 змінити з підстав та мотивів задоволення позову.

В іншій частині постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.03.2017 року по справі № 524/253/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 16.05.2017 р.