Справа № 814/490/17
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

15 травня 2017 року Справа № 814/490/17

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізична особа-підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1
доДержавної податкової інспекції в Інгульському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Гмирьова, 1/1,Миколаїв,54028
проскасування податкового повідомлення - рішення від 29.12.2016 р. № 7752-13,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач, ФОП ОСОБА_1) звернулась до суду із позовом до Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі-відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 7752-13 від 29.12.2016 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості в сумі 17254,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскільки Миколаївська міська рада прийняла рішення про встановлення ставок податку на нерухоме майно лише 18.03.2015 р., враховуючи положення п.12.3.4. ст.12 Податкового кодексу України, вони можуть застосовуватися не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, тобто не раніше 01.01.16.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення обґрунтував тим, що з 01.01.15 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.14, яким чітко передбачено обов'язок сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Ставки податку визначені п.266.5.1. ст.266 ПК України. Відтак, відповідач вважає, що немає ніяких підстав вважати, що зазначений податок повинен застосовуватися з 01.01.16, а не з 01.01.15.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач є власником нежитлової споруди, за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 1416,6 кв.м.

18 березня 2015 року Миколаївською міською радою прийнято рішення №46/24 щодо встановлення ставок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Відповідно до цього рішення встановлено ставку до торгових центрів, магазинів в розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01.01.15 розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 гривень, тобто ставка податку 12,18 гривень (1%).

На підставі цього, податковою обраховано суму податку на нерухоме майно 1416,6 м (площа приміщення)* 12,18 гривень (ставка податку)=17254,19 гривень.

29.12.2016 р. уповноваженою особою ДПІ в Інгульському районі винесено податкове повідомлення-рішення №77752-13 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 17254,19 гривень за 2015 рік.

Відповідно до Закону України від 28.12.2014 р. №71-УІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи" були внесені зміни до Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого до останнього було включено ст. 266 "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.266.5.1. ст.266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо податків, визначені в ст. 12 ПК України.

Згідно ст. 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки і збори.

Відповідно до пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України, податок на майно належить до місцевих податків. Відповідно до ст. 265 ПК України, однією із складових податку на майно є податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У відповідності до пп.12.3.4. п.12.3 ст.12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, умовою застосування місцевого податку - податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в 2015 році, відповідно до пп. 12.3.4. п.12.3 ст.12 ПК України є офіційне оприлюднення рішення Миколаївської міської ради в строк до 15 липня 2014 року.

В цьому ж випадку, міською радою було видано рішення про встановлення місцевого податку лише 18.03.2015, тобто значно пізніше ніж 15.07.14, а тому за приписами пп. 12.3.4. п.12.3 ст.12 ПК України ці норми можуть застосовуватися не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Також, неможливо у цьому випадку використати п.12.3.5 ст.12 ПК України, який уповноважує контролюючий орган нараховувати місцеві податки за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

В редакції зазначеного пункту, що діяв протягом 2015 року, передбачалась можливість нарахування грошового зобов'язання з місцевого податку виходячи із застосуванням їх мінімальних ставок, передбачених ПК України. Але, п.266.5.1.ст.266 ПК України передбачає лише максимальні ставки зазначеного податку. Мінімальні розміри ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ПК України, не передбачені взагалі. А за таких обставин, контролюючий орган за відсутності рішення органу місцевого самоврядування не має можливості визначити грошового зобов'язання з вказаного податку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік, оскільки в строк до 15.07.14 Миколаївської міської ради не було прийнято відповідне рішення про встановлення ставок такого податку.

Положеннями підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акту суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З врахуванням викладеного суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача, яким позивачу визначено податкове зобов'язання в сумі 17254,19 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 94, 128, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №7752-13 від 29.12.2016 року.

3. Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Інгульському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області сплачений згідно квитанції 0.0.724777550.1 від 14.03.2017 року судовий збір в сумі 640 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич