Справа № 335/699/17 (2-а/335/96/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокусправа № 335/699/17 (2-а/335/96/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року у справі №335/699/17 (2-а/335/96/2017) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 січня 2017 року звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, згідно з яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року включно;

- зобов'язати відповідача здійснити з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою господарського суду Запорізької області від 22.11.2016 року № 09-13/1175 в розмірі 86 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного після виходу у відставку та з урахуванням проведених виплат за вказаний період;

- зобов'язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили, стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про те, що Постановою Верховної Ради України від 04.02.2016 року його було звільнено з посади судді господарського суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку. З 08.06.2016 року на підставі розпорядження відповідача від 15.08.2016 року № 812661 у зв'язку із збільшенням мінімальної заробітної плати до 1450,00 гривень йому призначено та виплачувалося довічне утримання у розмірі 18705,00 гривень. Однак, у зв'язку з підвищенням мінімальної заробітної плати до 1600,00 гривень з 01.12.2016 року грошове утримання судді господарського суду Запорізької області збільшилось й складає 24 000,00 гривень. 22.11.2016 року позивач звернувся до відповідача з усною заявою про перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці з 01.12.2016 року та надав довідку господарського суду Запорізької області від 22.11.2016 року № 09-13/1175 про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з 01.12.2016 року. Однак, відповідач не здійснив перерахунок щомісячного довічного утримання судді за період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року, виходячи з мінімальної зарплати в розмірі 1600,00 гривень.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі розглянутої в порядку скороченого провадження від 13 березня 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що на момент звернення позивача до відповідача Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402 не визначено механізм проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 22.11.2016 року позивач звернувся до відповідача з усною заявою про перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці з 01.12.2016 року.

Позивач надав відповідачу довідку господарського суду Запорізької області від 22.11.2016 року №09-13/1175 про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з 01.12.2016 року.

13.12.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про роз'яснення того, чому довічне утримання за грудень 2016 року йому виплачено без встановленого законом підвищення.

Листом № 364/С-9 від 22.12.2016 року відповідач повідомив позивача про те, що на сьогоднішній день не визначено механізму проведення такого перерахунку.

Відмова відповідача у здійсненні позивачу перерахунку щомісячного довічного утримання судді за період з 01.12.2016 по 31.12.2016, виходячи з мінімальної зарплати в розмірі 1600,00 гривень є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», (в редакції на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Дія положень частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року по суті та змісту повинна бути застосована до спірних відносин позивача, до його права на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у процентному відношенні до грошового утримання суддів, працюючих на відповідних посадах на сьогодення.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено з 1 травня 2016 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1450 гривень, з 1 грудня 2016 року - 1600 гривень.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Досліджуючи правове поняття "щомісячне довічне грошове утримання судді", Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказує про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Отже враховуючи зазначене, а також те, що згідно з довідкою господарського суду Запорізької області від 22.11.2016 року № 09-13/1175 року, станом на 01 грудня 2016 року, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання судді у відставці в грудні 2016 року збільшилась, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позову.

Крім того колегія суддів погоджується з доводами позивача викладеними в запереченнях на апеляційну скаргу щодо безпідставності посилань відповідача на рішення ЕСПР, оскільки ці рішення прийнято не за подібними правовідносинами. Таким чином такі доводи відповідача є безпідставними.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги, які фактично є доводами проти позову, висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - залишити без задоволення, а постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року у справі №335/699/17 (2-а/335/96/2017) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко