Справа № 522/2371/17
Суддя: Свячена Ю. Б.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/2371/17
Провадження № 2-а/522/1135/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2, та просить визнати протиправними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 13 вересня 2016 року № 51864704 у розмірі 2040 грн.

Позивач зазначає, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 05 серпня 2016 року №51864704. Листом ГУПФУ в Одеській області від 16 серпня 2016 року за вих. 10423/03 повідомлено відділ примусового виконання рішень, що перерахунок згідно рішення суду здійснено, а доплату по перерахунку за період з 23 грудня 2010 р. по 31 липня 2014 р. в сумі 11074,11 грн. та нарахована компенсація витрати частини доходів в сумі 925,41 грн. буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Не зважаючи на те, що головним управлінням вимоги виконавчого листа було виконано в семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, старший державним виконавцем відділу примусового виконання рішень винесена постанова про стягнення з боржник виконавчого збору від 13 вересня 2016 року №51864704.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки головним управлінням в повному обсязі були виконані вимоги вищевказаного виконавчого листа.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у судовому засіданні підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила суд її задовольнити.

Представник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області до суду не зявилась, просила розглядати справу за її відсутності. До суду надійшли заперечення на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в яких зазначено, що ГУПФУ в Одеській області, рішення суду виконано частково, лише в частині зобовязання перерахунку, в іншій частині зобовязання рішення суду не виконано. Тому керуючись ст. 28 Закону, боржником у встановлений строк вимоги виконавчого листа не виконані, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 13 вересня 2016 року у розмірі 2040 грн.

ОСОБА_2 в судовому засіданні вважав позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області необґрунтованою.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думки сторін, та прийнявши до уваги доводи позовної заяви, суд вважає, що вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У розумінні ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Згідно п. п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» визначаючи предметну та територіальну підсудність справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, суд враховує, що за приписами пункту 5 частини першої статті 18, частини шостої статті 181 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист, незалежно від статусу позивача у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що за заявою стягувача ОСОБА_2 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 05 серпня 2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 2а-1522/4130/11 виданий 25 липня 2016 року про зобовязання ГУПФ в Одеській області вчинити певні дії: провести перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 відповідно до наказу МОУ №377 від 28 липня 2008 року, який виданий відповідно до постанови КМУ від 07 листопада № 1294, з урахуванням зміни посадового окладу у складі загального грошового забезпечення відповідної позивачу категорії військовослужбовців керівного, наукового та науково-педагогічного складу навчальних закладів розміру посадового окладу, зазначеного в наказі МОУ за період з 23 грудня 2010 року та зобовязати виплатити заборговану частину пенсії з цієї дати з нарахуванням компенсації витрат частини доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, наданих до суду представником відповідача, копії вищевказаної постанови в порядку ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» були надіслані на адресу ОСОБА_2 та Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що свідчить відповідний супровідний лист.

Листом ГУПФУ в Одеській області від 16 серпня 2016 р. №10423/03 повідомлено, що на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2013 року розясненої ухвалою даного суду від 21 травня 2014 р. ОСОБА_2 у липні 2014 р. проведено перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до наказу МОУ від 28 липня 2008 р. №377, виданий відповідно до постанови КМУ від 07 листопада 2007 року №1294, з урахуванням зміни посадового окладу у складі загального грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців керівного, наукового та науково-педагогічного складу навчальних закладів з 23 грудня 2010 року та нарахована компенсація витрати частин доходів громадян.

Виходячи з вище викладеного можна зробити висновок про те, що рішення суду боржником виконано частково, а саме в частині зобовязання здійснення перерахунку, в іншій частині а саме зобовязати виплатити заборговану частину пенсії з цієї дати з нарахуванням компенсації витрат частини доходів громадян рішення суду не виконано.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення оскаржуваної постанови) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений цим Законом для самостійного його виконання, постановою держаного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 % суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утримуватися від їх вчинення, виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Керуючись ст.28 Закону, 13 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову №51864704 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2040 грн.

В порядку ст. 5,11, 12 вищевказаного Закону державним виконавцем направлено вимогу до боржника від 13 вересня 2016 року №09.1-12433/В-3/460 щодо зобовязання вчинити дії зазначені у виконавчому листі №2а-1522/4130/11 виданого 25 липня 2016р. Приморським районним судом м. Одеси в інтересах ОСОБА_2, повідомлення дій, які проведені посадовими особами ГУПФУ в Одеській області для забезпечення виконання даного виконавчого листа та надано строк до 19 вересня 2016 року.

15 вересня 2016 р. державним виконавцем направлено вимогу №09.1-12433/В-3/460 керівнику ГУПФУ в Одеській області щодо надання пояснень з приводу здійснення перерахунку стягувачу ОСОБА_2 лише за період з 21 грудня 2010 р. по 31 липня 2014 року та причини не здійснення відповідного перерахунку за період з 31 липня 2014 року по поточну дату.

Листами ГУПФУ в Одеській області від 21 вересня 2016 р. №12012/03 та від 21 вересня 2016 р. №12011/03 повідомлено, що доплата по перерахунку за період з 23 грудня 2010 р. по 31 липня 2014 року в сумі 11074,11 грн. та нарахована компенсація витрат частини доходів в сумі 925,41 грн. буде виплачена разом з пенсією за жовтень 2016 р. З 01 серпня 2014 р. по теперішній час пенсія ОСОБА_2 виплачується в перерахованому розмірі згідно з рішенням суду.

Керуючись п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ) держаним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 01 грудня 2016 року, та керуючись ч.7 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чині на момент винесення оскаржуваної постанови) вивели в окреме виконавче провадження постанову державного виконавця ВП №51864704 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 2040 грн.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №3 від 13 грудня 210 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» передбачено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладання штрафу належить до певних видів відповідальності за невиконання рішення у добровільному порядку та порушення обовязків, що покладаються на осіб, які беруть участь к виконавчому процесі.

Тому, суд приходить до висновку, що постанова №51864704 винесена 13 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2040 грн., є законною та винесена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ч. 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 124 Конституції України, Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду №3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», ст. ст. 5, 11,12, 28, 74, ЗУ «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21 квітня 1999 року, ст. ст. 39, ЗУ «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року, ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69, 70, 71, 72, 128, 158-163, 181, 255, 257, 258, 271 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування постанови, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Приморський районний суд м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Ю.Б.Свячена