Справа № 826/19821/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 травня 2017 року м. Київ№ 826/19821/16
Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Оболонського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Оболонського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просить зобов'язати Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни до актових записів про шлюб № 74 від 02.10.1976 року та № 546 від 05.07.1990 року, складених відділом реєстрації актів цивільного стану Новоазовського районного управління юстиції у Донецькій області, вказавши в графі «національність нареченого» ОСОБА_1 - «німець».

Позовні вимоги мотивовані необґрунтованістю відмови відповідача у внесенні змін до актового запису про національність позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Згідно поданої заяви просить суд слухати справу без участі представника відповідача. При розгляді справи покладається на розсуд суду.

Зважаючи на неявку в судове засідання представника відповідача, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача та присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Магадан, Магаданської області, РСФСР. Відповідно до Свідоцтва про народження від 22.05.1970 року батьком позивача є ОСОБА_3, національність «німець» мати ОСОБА_4, національність «росіянка».

Таким чином, позивач вважає, що оскільки його батько за національністю є німцем, він також за національністю є німцем.

Проте, в актовому записі про шлюб № 74 від 02.10.1976 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Новоазовського районного управління юстиції у Донецькій області та в актовому записі про розірвання шлюбу № 546 від 05.07.1990 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві зазначено національність позивача «росіянин».

З метою виправлення помилки щодо його національності, яка міститься в актових записах про шлюб та розірвання шлюбу, оскільки це єдині офіційні записи цивільного стану, які містять визначення його національності, позивач звернувся до Оболонського районного у місті Києві Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Між тим, на підставі Висновку № 34 від 25.05.2016 р., відповідачем було відмовлено у внесенні змін до актів цивільного стану щодо національності позивача з «росіянин» на «німець» у зв'язку із тим, що відповідно до вимог п. 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується до спростовування його в судовому порядку. Крім того, зміна національності чинним законодавством не передбачена, враховуючи Указ Президента України від 27.01.1999 року № 70 «Про втрату чинності Указу Президента України від 31.12.1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності».

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України встановлює, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тому права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 Конституції України).

Суб'єктивні права і свободи людини не вичерпуються тими, які прямо закріплені Конституцією України. Велике значення для суспільного життя особи мають особисті немайнові права, закріплені Цивільним кодексом України, зокрема права, що забезпечують природне існування та соціальне буття фізичної особи (глави 21, 22 Цивільного кодексу України 1; далі - ЦК України). У силу взаємопов'язаності різних сфер правовідносин та взаємодії галузей права, які регулюють ці сфери, особисті немайнові права мають не лише приватноправове, але й публічно-правове значення. Зокрема, публічно-правовими є відносини, в які вступає особа з державними органами та іншими суб'єктами владних повноважень у процесах, коли держава здійснює свою конституційну функцію утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Акти цивільного стану - події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України).

Важливою складовою діяльності держави із забезпечення прав і свобод людини є державна реєстрація актів цивільного стану. Державна реєстрація - це публічно-правове засвідчення актів цивільного стану, яке забезпечує загальне (як у приватних, так і в публічно-правових відносинах) визнання правосуб'єктності особи. Таким чином, у процесі реєстрації актів цивільного стану людина (фізична особа) вступає у публічно-правові відносини з державою в особі державного органу, уповноваженого здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану.

Частина третя статті 49 Цивільного кодексу України встановлює, що актами цивільного стану, які підлягають державній реєстрації є народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть. Відповідно до частини четвертої цієї статті державна реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, Оболонський районний у місті Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві розглянув заяву ОСОБА_1 про внесення змін до актового запису про шлюб №74 від 02.10.1976 р., складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоазовського районного управління юстиції у Донецькій області про виправлення національності нареченого з «росіянин» на «німець» до актового запису про розірвання шлюбу №546 від 05.07.1990, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві та встановив відсутність достатніх підстав для внесення виправлень до актових записів, також вказав, що жодним нормативним актом не передбачено внесення змін щодо національності громадян. Питання можливості зміни національності регулювалось Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31.12.1991 року № 24, який втратив чинність.

Згідно вказаного Указу національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажають змінити її відповідно до національності другого з батьків.

Між тим, за час дії Указу Президента України батько заявника таким правом не скористався.

Суд звертає увагу на те, що згідно ч. 2 ст. 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року № 2494-XII (надалі - Закон № 2494-XII) до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається (стаття 11 Закону).

Вирішуючи дану справу суд виходить із наступного.

Предметом спору в даній справі є відмова Оболонського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни до актових записів про шлюб № 74 від 02.10.1976 року та № 546 від 05.07.1990 року, складених відділом реєстрації актів цивільного стану Новоазовського районного управління юстиції у Донецькій області, вказавши в графі «національність нареченого» ОСОБА_1 - «німець».

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вважає, що за національністю він є німцем, а не росіянином, зокрема, посилається на допущенну помилку під час реєстрації актів цивільного стану.

Проте суд не може погодитися з такою позицією позивача, оскільки, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, вбачає намагання позивача змінити свою національність на національність батька. Між тим, суд зазначає, що зміна національності не є компетенцією органу державної реєстрації актів цивільного стану, а може бути вирішена в судовому порядку окремого провадження відповідно до ст. 11 Закону № 2494-XII.

Відповідно до ст. 161 КпШС суд розглядає в порядку окремого провадження за правилами глави 36 ЦПК справи про встановлення неправильності записів при реєстрації в державних органах актів народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені та по батькові громадянина в тому разі, коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено заявникові у внесенні змін до записів у актах громадянського стану або коли з цього приводу є спір між заінтересованими особами (між заявником і особами, інтереси яких може зачепити зміна запису, оскільки у них, у зв'язку з цим, виникнуть певні обов'язки).

Підвідомчість спорів даної категорії врегульована ст. 266 ЦПК, якою передбачено, що справи про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану, якщо органи запису актів громадянського стану при відсутності спору про право цивільне відмовились внести виправлення в зроблений запис, підвідомчі районному (міському) судові.

Відповідно до роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану" N 12 від 07.06.95 р., питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів, відомостей, які містяться в паспорті, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу.

Отже, повноваження адміністративних судів при вирішенні справ, визначені статтею 162 КАС України, не передбачають можливості встановити факт національності особи чи факт неправильності актових записів у позивача щодо національності особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням зазначених обставин та норм процесуального права, спір, який виник між сторонами не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України до справ адміністративної юстиції відносяться лише публічно-правові спори.

Вказана позиція узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеній в ухвалі від 11.02.2016 р. справа N К/800/34745/15 (N 813/1518/15).

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що дана справа не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а тому провадження у справі слід закрити, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Спір, який виник між сторонами, може бути розглянутий за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст. ст. 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного у місті Києві Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зобов'язання вчинити дії, - закрити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.І. Добрянська