Справа № 804/4281/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2016 р. Справа № 804/4281/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Євраз Дніпровський металургійний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Приватне акціонерне товариство «Євраз Дніпровський металургійний завод» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби, в якому просить:
- стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Євраз Дніпровський металургійний завод» судовий збір.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, питання щодо можливості розгляду справи в порядку письмового провадження залишила на розсуд суду.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
З огляду на викладене, згідно усної ухвали від 05.12.2016р. суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового справи за відсутності сторін.
Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне у задоволенні адміністративного позову відмовити виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України 27.02.1992 року Виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів була проведена первинна реєстрація юридичної особи ПрАТ «Євраз Дніпровський металургійний завод» (розпорядження №1059-р), 04 травня 2016 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області була проведена перереєстрація товариства. Основними видами діяльності товариства за КВЕД-2010 визначено: виробництво чавуну, сталі та феросплавів, виробництво коксу та коксопродуктів, професійно технічна освіта, оптова торгівля металами та металевими рудами, оптова торгівля хімічними продуктами.
Як вбачається з матеріалів справи, СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі - ПК), проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань правомірності формування податкового кредиту при взаємовідносинах з ТОВ «ФЕРО-МД» по декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року.
Перевірка проводилась у період з 18.05.2016 року по 06.06.2016 року, за результатами якої складено акт від 10.06.2016 року №110/28-01-42-02-05393056 про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань правомірності формування податкового кредиту при взаємовідносинах з ТОВ «ФЕРО-МД» по декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року.
Перевіркою встановлено порушення:
- п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, ст. 201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту у жовтні 2014 року на загальну суму 303 260 грн.
Вищевикладене призвело до порушення п. 200.1 ст. 200 розділу V ПК України, а саме:
- завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового періоду) по декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року на суму 303 260 грн.
ПрАТ «Євраз ДМЗ» не погодилось з висновками акту та надало заперечення до акту від 16.06.2016 №3445 стосовно наступних питань, викладених в акті перевірки.
Додаткові документи по суті розглядаємих питань під час надання заперечень ПрАТ «Євраз ДМЗ» не подавались.
Під час судового розгляду справи встановлено, що у перевіряємий період ПрАТ «Євраз Дніпровський металургійний завод» мало взаємовідносини з ТОВ «ФЕРО-МД».
Як підтверджується матеріалами справи, між ПрАТ «Євраз Дніпровський металургійний завод» та ТОВ «ФЕРО-МД» було укладено договір купівлі-продажу від 12.07.2013 року № 1283/2013, відповідно до якого ТОВ «ФЕРО-МД» (постачальник) зобовязується передати у власність та оплатити товар на передбачених даним договором умовах.
Номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна та вартість товару погоджуються сторонами в Специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід'ємною частиною даного договору.
Постачання товару відповідно до даного договору здійснювалось партіями. Партія товару - товар, оформлений одним товарно-транспортним документом
На підтвердження реальності здійснення даних операцій ПрАТ «Євраз Дніпровський металургійний завод» надані: договір №1283/2013 від 12.07.2013 з додатком №2; видаткові накладні, рахунки фактури, прибуткові ордери (перелік наведено у додатку №1 до акту перевірки); банківські виписки та журнал-ордер по рахунку 631100 за вересень 2013 року.
Судом встановлено, що під час проведення перевірки ПрАТ «Євраз ДМЗ» на запит перевіряючих від 17.05.2015 року №1 службовою запискою від 31.05.2016 року №0702/86 відмовлено в надані сертифікатів якості, товарно-транспортних накладних, що підтверджують транспортування товару, кошторисів, листів на надання перепусток для перетинання території підприємства.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно п.198.1 - 198.2 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезений необоротних активів на митну терн торію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредит) вважається дата тієї події, яка відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг: дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст. 201 цього Кодексу.
Таким чином, аналіз вищевикладених норм податкового законодавства вказує, що необхідною умовою для віднесеним сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використанні в господарській діяльності. Тому, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтвердженні належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Тобто, лише в разі фактичного здійснення господарської операції документ може вважатися первинним та тим самим підтверджувати реальність проведення такої господарської операції. Тому, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Суд зазначає, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), проте як саме він є суб'єктом, який здійснює дії, що підлягають перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-ХІУ, із змінами та доповненнями, встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за № 168/704 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Відповідно до пунктів 2.15, п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, господарські операції для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Разом з тим, суд зазначає, що у зв'язку з ненаданням до перевірки документів, які підтверджують походження товару та його транспортування податковим органом використано право визначене ст. 74 Податкового кодексу України про обробку та використання податкової інформації, а саме: з метою встановлення виробників ТМЦ та фактичних виконавців робіт/послуг використано дані ЄРПН та АІС «Податковий Блок», які формуються на підставі первинних документів платників податків.
За результатами аналізу даних ЄРПН та АІС «Податковий Блок» встановлено відсутність товарів/робіт/послуг в ланцюгах постачання або їх підміна/перевиставлення на контрагентів нереального сектору і, як наслідок, не підтверджено реальність господарських операцій по взаємовідносинах з окремими контрагентами.
В матеріалах перевірки відображена інформація отримана від ДПІ, на обліку в яких перебували підприємства - контрагенти ПрАТ «Євраз ДМЗ», яка свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення фінансово-господарської діяльності по ланцюгу постачання та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань.
Суд критично ставиться до тверджень позивача щодо необгрунтованих висновків СДПІ про ненадання товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості (походження) товарів в ході проведення перевірки, з огляду на наступне.
Так, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений на списання товаро-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення/оприбуткування, складського, оперативного обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу й обліку виконаної роботи. Завданням ТТН є посвідчення факту перевезення вантажу.
Суд звертає увагу, що відповідно до умов договору, укладеного ПрАТ «Євраз ДМЗ» з постачальником сировини, на поставлену партію товару постачальник повинен надати покупцю пакет документів:
- рахунок - фактура;
- сертифікат якості виробника/паспорт на товар (оригінал або копія, завірена печаткою постачальника);
- податкова накладна - 1 екз. (оригінал), з попередньою регістра цією в ЄРПН;
- накладна - 1 екз. (оригінал) та необхідна кількість копій в залежності від виду транспорту;
- видаткова накладна - 2 екз. (оригінал);
- висновок санітарно-епідемілогічної експертизи, у випадках, передбачених діючими нормативно-правовими актами України;
- інші документи, перераховані в Специфікаціях.
Вказані товаросупроводжувальні документи надаються постачальником через свого представника або через перевізника у повній мірі та оформлені відповідно вимогам діючого законодавства України.
Отже, позивачем самостійно визначено перелік документів, які повинен надати продавець при постачанні товару та обов'язковість надання товарно-транспортної накладної при поставці автотранспортом.
Проте, службовою запискою від 31.05.2016 №0702/86 позивачем було відмовлено у наданні сертифікатів якості виробника/паспорту на товар та товаро-транспортних документів, що унеможливлює визначення походження товару.
В індивідуальній податковій консультації, яка була надана СДПІ в адресу ПрАТ «Євраз ДМЗ» від 27.03.2014 за № 8113/28-01-42-03-14 року, зазначено: «приймаючи до уваги судову практику, господарські операції для формування податкового обліку мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій та досягнення позивачем законної мети з подальшим використанням товарів в господарській діяльності».
Крім того, перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом, затверджений постановою КМУ від 25.02.2009 № 207 (зі змінами та доповненнями), згідно з п.1 якого для водія юридичної або фізичної особи- підприємця, який здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, в наявності серед інших документів повинна бути товаро-транспортна накладна. Використання указаних форм первинного обліку всіма суб'єктами господарської діяльності незалежно від форми власності являється обов'язковим.
Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно- транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання ТМЦ, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Крім того, первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, відповідно до яких ведеться бухгалтерський облік.
Таким чином, товаро-транспортна накладна відноситься до первинної транспортної документації, ведення форм якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності являється обов'язковим.
Також суд зазначає, що відповідно до умов договору, укладеного ПрАТ «Євраз ДМЗ» з постачальником сировини, якість товару, який постачається, повинна підтверджуватися сертифікатом або паспортом якості, направленими постачальником покупцю разом з супроводжувальними документами на товар.
Отже, позивачем самостійно визначено перелік документів, які повинен надати продавець при постачанні товару, а саме: сертифікат якості виробника/паспорт на товар - 1 екз. (оригінал або копія, завірена печаткою постачальника).
Між тим, ні до перевірки, ні під час розгляду справи у судовому засіданні позивачем не були надані сертифікати якості на придбаний товар, що унеможливлює визначення походження товару, його ідентифікацію, а відповідно і його легальність,
Оскільки ПрАТ «Євраз ДМЗ» є провідним підприємством-виробником, яке здійснює виробництво металопродукції по встановленим технологіям, з дотриманням стандартів якості, то постає питання, як саме сировину, яка не має підтвердження якості (паспорт або сертифікат) використано у виробничій діяльності.
Листом від 03.06.16 №367/7/04-50-07 Дніпропетровською митницею ДФС надано інформацію про митне оформлення імпорту плавікового шпату за період з 01.01.13 року по 31.12.14 року. Відповідно до наданої інформації ТОВ «ФЕРО-МД» не імпортували плавіковий шпат у вищезазначений період.
Таким чином, позивачем не підтверджено реальність здійснення фінансової-господарської діяльності з ТОВ «ФЕРО-МД».
Отже, відповідач обґрунтовано прийшов до висновку про порушення ПрАТ «Євраз ДМЗ» п. 200.1 ст. 200 розділу V ПК України, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на суму 303 260 грн.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій та рішень.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Євраз Дніпровський металургійний завод» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалена постанова.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Євраз Дніпровський металургійний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова