Справа № 810/1405/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року № 810/1405/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради та Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач) з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі також - відповідач) про визнання протиправною відмови Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 03.03.2017 №05-59-488 у видачі дубліката посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати дублікат посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 4 НОМЕР_2 від 22.08.1995.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2017 залучено до участі у справі №810/1405/17 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради та Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позові зазначає, що є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесений до IV категорії та 25.08.1995 Київською обласною державною адміністрацією позивачу було видано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю НОМЕР_2 (категорія IV).

Як зазначив позивач, через втрату оригіналу відповідно посвідчення позивач звернувся із заявою до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради щодо видачі дублікату посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС категорії IV. Проте, листом Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради від 18.08.2016 №4795 позивачеві було відмовлено у оформленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі дублікату посвідчення постраждалого категорії IV. У зв'язку з цим, позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з відповідною позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради щодо оскарження незаконної відмови у видачі дублікату посвідчення.

Позивач вказав, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 16.11.2016 по справі №367/6612/16-а відмова Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради у направленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі дублікату посвідчення встановленого зразка категорії IV визнана протиправною та зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради направити подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі позивачеві дублікату посвідчення встановленого зразка потерпілого від аварії на ЧАЕС категорії IV.

Також позивач повідомив суд, що 20.01.2017 звернувся до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації із заявою щодо видачі дублікату посвідчення потерпілого від аварії на ЧАЕС категорії IV за поданням виконавчого комітету Ірпінської міської ради 02.02.2017 на виконання постанови Ірпінського міського суду Київської області від 16.11.2016 по справі №367/6612/16-а.

Разом з цим, листом Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації за №05-59-0488 від 03.03.2017 позивачу було відмовлено у видачі дубліката посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії IV та повідомлено позивача, що на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, виключено абзац 5 частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. На думку позивача, починаючи з 01.01.2015 вважається, що він не проживає на території забрудненої зони та не належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії IV.

Проте, позивач вважає вищевказану відмову неправомірною, незаконною та такою, що порушує конституційні права позивача.

Позивач звернув увагу, що на підставі чинних вимог законодавства України під час видачі дубліката посвідчення особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач на підставі раніше поданих позивачем документів та заяви повинен видати саме дублікат посвідчення, а не встановлювати статус як особи, що постраждала від наслідків аварії.

Також, позивач вказав, що зміни у законодавстві, якими виключено абзац 5 частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, стосуються виключно питання правового режиму відповідної території, яка зазнала радіоактивного забруднення та не відноситься до інших питань, врегульованих законодавчими актами, зокрема, щодо визначення статусу та пільг осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач зазначив, що жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» не відбулось.

Відповідач правом надати суду письмові заперечення або пояснення по суті позовних вимог не скористався.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а саме: Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради та Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області, правом на подання письмових пояснень по справі не скористалися.

У судове засідання, призначене на 03.05.2017, з'явився позивач.

Відповідач у судове засідання 03.05.2017 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а саме: Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради та Управління Пенсійного фонду України м. Ірпеня Київської області, у судове засідання 03.05.2017 не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи позовної заяви щодо протиправності відмови відповідача та зобов'язання відповідача видати позивачу дублікат посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 4, просив позов задовольнити.

Позивач у судовому засіданні по справі 03.05.2017 подав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Протокольною ухвалою суду від 03.05.2017 постановлено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 26 червня 1997 року (а.с.9-10).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Ірпінської міської ради народних депутатів №23167/845 від 19.10.1992, довідкою КП «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» від 20.01.2017 №75 та копією паспорта громадянина України, позивач з 26 травня 1982 року і по теперішній час зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11, 23).

З 20.07.1982 по 02.02.1995 ОСОБА_1 працював на посаді водія автомобіля автотранспортного цеху Виробничого об'єднання «Червоний екскаватор», що підтверджується даними трудової книжки серії НОМЕР_4 (а.с.14-17).

Судом встановлено, що 22.08.1995 ОСОБА_1 Київською обласною державною адміністрацією було видано посвідчення НОМЕР_2 громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради із відповідною заявою про видачу дублікату посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії IV. Разом з цим, розглянувши заяву ОСОБА_1 Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради надало відповідь у формі листа від 18.08.2016 №4795 (а.с.18), згідно якого повідомлено, що на час звернення щодо видачі дублікату посвідчення немає підстав для оформлення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації для видачі ОСОБА_1 дублікату посвідчення постраждалого категорії IV.

Зазначена відповідь обґрунтована тим, що з 01.01.2015 ОСОБА_1 не проживає на забрудненій території, оскільки статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії IV та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, передбаченій абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», та яка була виключена на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Також Управлінням праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради позивача повідомлено, що Департамент соціального захисту населення Київської облдержадміністрації листом від 23.01.2015 №05-49-143 надав роз'яснення про те, що починаючи з 01.01.2015 з дати набрання чинності вищезгаданого Закону, Департаментом не будуть прийматись подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів для оформлення громадянам посвідчень постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії IV як вперше, так і дублікату.

Не погоджуючись із наданою відповіддю Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, в якій просив суд визнати протиправною відмову у направленні подання для видачі дублікату посвідчення встановленого зразка категорії IV та зобов'язати направити подання до Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації для видачі дублікату відповідного посвідчення.

Як встановлено судом, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 16.11.2016 по справі №367/6612/16-а позов ОСОБА_1 задоволений, визнано протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради від 18.08.2016 №4795 у направленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі дублікату посвідчення встановленого зразка категорії IV та зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради направити подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі позивачеві дублікату посвідчення встановленого зразка потерпілого від аварії на ЧАЕС категорії IV (а.с. 19-20, 39).

Зазначена постанова по справі №367/6612/16-а від 16.11.2016 набрала законної сили 03.01.2017.

Як зазначив у позовній заяві позивач, з 25.10.2016 він має право на достроковий вихід на пенсію як особа, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС. У зв'язку з цим, 19.01.2017 ОСОБА_1 звернувся із заявою №202 до Управління Пенсійного фонду України м. Ірпені Київської області про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, рішенням від 24.01.2017 №202 Управління Пенсійного фонду України м. Ірпені Київської області відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком у зв'язку з тим, що відповідно до наданих документів до заяви відсутнє посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії IV, у зв'язку з чим право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутнє (а.с.37).

Матеріалами справи підтверджується, що посвідчення позивачем було втрачено, про що було опубліковано оголошення в газеті "Експрес об'ява" №2 (5158) від 20.01.2017 (а.с.21, 38).

Крім цього судом встановлено, що позивач звернувся із заявою від 20.01.2017, яка надійшла за поданням виконавчого комітету Ірпінської міської ради 02.02.2017 на виконання постанови Ірпінського міського суду Київської області від 16.11.2016 по справі №367/6612/16-а до Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації щодо видачі дублікату посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії IV.

Розглянувши вищевказану заяву позивача, Департамент соціального захисту населення Київської облдержадміністрації листом від 03.03.2017 №05-59-488 (а.с.7-8) повідомив позивача, що на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, було виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, та зазначено, що у зв'язку з цим ОСОБА_1 вже не проживає на території забруднення, і в такому разі відсутні правові підстави для видачі йому дублікату посвідчення.

Також, вищевказаним листом проінформовано, що законопроект №5055 «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо соціального захисту постраждалих осіб, був зареєстрований до розгляду на 5 сесії ВРУ восьмого скликання. Зазначеним законопроектом передбачається внесення змін до статей 11,14 Закону щодо визначення «потерпілий від Чорнобильської катастрофи категорії IV». Після прийняття зазначеного законопроекту та внесення відповідних змін КМУ до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20.01.1997 №51, для розгляду порушеного питання позивачу необхідно буде звернутись до Управління соціального захисту населення за місцем реєстрації.

Таким чином відповідач вважає, що з 01.01.2015 позивач не проживає на території забрудненої зони і тому відсутні правові підстави для видачі дубліката посвідчення категорії IV.

Як встановлено вище судом, позивач з 26 травня 1982 року і по теперішній час зареєстрований і проживає у смт. Ворзель Київської області, яке постановою Кабінету Міністрів УРСР "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" №106 від 23.07.1991 було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Зважаючи на те, що позивач більше 4 років проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю, йому було видано посвідчення потерпілого категорії НОМЕР_2, яке у подальшому було втрачене та у зв'язку з цим позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про видачу дублікату даного посвідчення.

Вважаючи протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 03.03.2017 №05-59-488 у видачі дубліката посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорії 4, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з таких міркувань.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Зважаючи на те, що позивач постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 1 січня 1993 року прожив та відпрацював у цій зоні не менше чотирьох років, ОСОБА_1 у розумінні Закону №796-XII безумовно є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Частиною третьою статті 15 Закону №796-XII передбачено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом №796-XII.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-XII, до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі дубліката посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Відмовляючи у видачі позивачу дублікату посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорії 4, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 №791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, у тому числі смт. Ворзель Київської області, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 №791а-XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №791а-XII) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей грунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Суд зазначає, що згідно із Законом України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону №791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 року.

Спираючись саме на вищевикладені зміни у законодавстві відповідач обґрунтовує свою відмову у видачі дубліката посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорії 4, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд зазначає, що правова позиція відповідача у даному спорі є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", суд прийшов до висновку про те, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

У той же час висновки, до яких дійшов відповідач, пов'язуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, - є безперечно помилковими, адже жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Крім того, суд вважає, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Отже, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

З приводу дотримання порядку розгляду заяви позивача про видачу дубліката посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорії 4, суд зазначає наступне.

За змістом статей 14 і 65 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок №51).

Згідно п. 10 Порядку №51 видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Пунктом 11 цього Порядку передбачено, що у разі втрати або псування посвідчення замість нього видається дублікат на підставі раніше поданих документів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, а також особистої заяви (з поясненням обставин втрати або псування посвідчення і зазначенням його номера і дати видачі) та публікації в пресі повідомлення про визнання втраченого посвідчення недійсним.

Дублікат видається органом, який видав посвідчення, або органом, який видає такі посвідчення за новим місцем проживання громадянина, на підставі завірених в установленому порядку копій документів, зазначених у пункті 10 цього Порядку. Угорі у лівому кутку посвідчення ставиться штамп або робиться чорним чорнилом надпис: "Дублікат. Видано замість посвідчення серії ... N ...".

В пункті 10 Порядку зазначено, що посвідчення видаються, зокрема, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Враховуючи наведені норми законодавства, суд приходить до висновку про те, що в разі втрати посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, заявник повинен звернутися до органу, що видавав таке посвідчення, або до органу державної влади за місцем проживання із заявою про видачу дубліката посвідчення особи, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи. Видача дубліката здійснюється на підставі раніше поданих документів, відповідно до яких особі було надано статус "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналіз норм Порядку №51 свідчить про те, що для видачі дубліката посвідчення повторне подання документів, на підставі яких видавався оригінал посвідчення не вимагається. Тобто, позивач не зобов'язаний повторно підтверджувати статус особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Таким чином, під час видачі дубліката посвідчення особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач на підставі раніше поданих позивачем документів та його заяви повинен видати саме дублікат посвідчення, а не встановлювати статус позивача як особи, що постраждала від наслідків аварії.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на внесення змін до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.01.2015 відповідно до Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", згідно з якими виключено абзац п'ятий частини другої статті 2, що визначав зону посиленого радіоекологічного контролю, оскільки відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51, повторного підтвердження статусу особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи для видачі дубліката посвідчення не вимагається.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивач не зобов'язаний підтверджувати факт проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, у зв'язку з чим відмова Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі позивачу дубліката посвідчення є протиправною.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача видати дублікат посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 4, суд зазначає таке.

Враховуючи норми законодавства України, питання видачі дублікатів посвідчень особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорії 4 покладено на органи соціального захисту відповідних облдержадміністрацій.

Суд зазначає, що Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації діє на підставі Положення про департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 05.02.2013 №43, згідно пункту 1 якого Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації, що утворюється головою облдержадміністрації, підзвітним і підконтрольним голові облдержадміністрації та Міністерству соціальної політики України (а.с.41-51).

Серед повноважень Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, визначених у п. 34 вищевказаного Положення, є, зокрема, виконання таких функцій, як організація та координація роботи, пов'язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що саме відповідач на території Київської області має делеговані повноваження від Київської облдержадміністрації щодо видачі дублікатів відповідних посвідчень особам, постраждалим від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії.

При цьому суд констатує, що прийняття рішення щодо позивача про видачу дубліката відповідного посвідчення особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, у вигляді письмового документу чи протокольного рішення не передбачено Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому лише на підставі поданих документів Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради готується Департаментом до видачі відповідне посвідчення, яке підписується головою Київської обласної державної адміністрації.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зазначає, що дискреційні функції відповідача, як суб'єкта владних повноважень щодо видачі дубліката посвідчення особі, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, досить жорстко обмежені в законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем підстави відмови, зокрема, пов'язані із набранням чинності змінами, внесеними Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» про виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що на думку відповідача взагалі позбавляє позивача статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, - не належить до передбачених законом підстав відмови у видачі позивачу дублікату відповідного посвідчення.

З урахуванням тієї обставини, що вимоги позивача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача видати позивачу дублікат посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що у відповідача були наявні законні підстави для прийняття рішення про видачу ОСОБА_1 дублікату посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 4 НОМЕР_2 від 22.08.1995.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При цьому суд, обираючи спосіб захисту порушеного права, звертає увагу на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, а рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Також, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом положень частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, а саме без проявлення неупередженості; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє певні дій чи утримується від їх вчинення.

Порушення хоча б одного із зазначених вище критеріїв є підставою для визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправними.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність відмови у видачі дубліката посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорії 4, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015, не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 640,00 грн. на підставі квитанції №18144157-1 від 11.04.2017, оригінал якої знаходиться у матеріалах адміністративної справи (а.с.2), підлягають стягненню на його користь відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги обставини справи, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, з таким розрахунком, щоб суб'єкт владних повноважень мав реальну можливість виконати судове рішення у визначений законом і цим рішенням спосіб з урахуванням об'єктивних обставин.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163, 267, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 03.03.2017 №05-59-488 у видачі ОСОБА_1 дубліката посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

3. Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 дублікат посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 4 НОМЕР_2 від 22.08.1995.

4. Стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце проживання: 08296, АДРЕСА_2) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (ідентифікаційний код: 03193459, місцезнаходження: 03065, м. Київ, проспект космонавта Комарова, будинок 7).

5. Встановити для Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації строк для надання суду звіту про виконання судового рішення - один місяць з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.