Справа № 697/2143/16-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №697/2143/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Льон О.М.;
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сорочко Є.О.

Межевича М.В.

суддів: Земляної Г.В.

за участю секретаря Грисюк Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до головного інспектора будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Дерев`янко Людмили Василівни, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області про визнання протиправними та скасування припису і постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до головного інспектора будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Дерев`янко Л.В., Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області про визнання протиправними та скасування постанови від 29.09.2016 р. №145 і припису від 13.09.2016 р. №156.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову від 29.09.2016 р. №145. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 96 КУпАП відносно позивача закрито. В іншій частині позову відмовлено.

На вказану постанову Державної архітектурно-будівельної інспекції України подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині задоволення позову та в цій частині ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, на підставі направлення на здійснення позапланової перевірки від 13.06.2016 р., головним інспектором будівельного нагляду Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Дерев'янко Л.В., за результатами перевірки складено 13.09.2016 р. акт перевірки з дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

У вказаному акті перевірки зафіксовано, що позивачем на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності за адресою: вул. Галайди, 7, м. Канів, Черкаська область, у 2014 році розпочато будівництво господарського сараю на місці аварійного, орієнтованим розміром 5,20м х 3,50 м, без оформлення належних дозвільних документів. На момент перевірки об'єкт не закінчений будівництвом та не прийнятий в експлуатацію. Такі дії позивача є порушенням п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. №466.

На підставі виявлення таких порушень Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області головним інспектором будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Дерев`янко Л.В. винесено припис від 13.09.2016 р. №156 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким позивача зобов'язано привести будівництво до вимог чинного законодавства до 13.03.2017 р.

Крім того, головним інспектором будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Дерев`янко Л.В. відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення від 13.09.2016 р. №178, передбачене ч. 5 ст. 96 Кодексу про адміністративне правопорушення України (далі -КУпАП).

До протоколу додані письмові пояснення позивача, згідно яких позивач вказала, що нею у 2014 році розпочато будівництво сараю на місці аварійного сараю, без оформлення дозвільних документів, у зв'язку з тим, що він будувався на місці старого сараю.

В подальшому, головним інспектором будівельного нагляду Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Дерев'янко Л.В. винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівництва від 26.09.2016 р. №145, якою позивача визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250,00 грн.

Задовольняючи позов в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що протокол про адміністративне правопорушення від 13.09.2016 р. №178 та постанова від 26.09.2016 р. №145 складені відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, які позбавляють можливості встановити фактичні обставини порушення такими документами.

З такими висновками колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2, 4 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно із частиною 2 статті 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», фізична чи юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває в її власності або користуванні, має право на одержання технічних умов згідно із поданою нею заявою.

Частиною 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Отже, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» перед початком будівництва сараю позивач була зобов'язана направити відповідачу повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Проте, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, нею не було направлено вказаного повідомлення.

Частина 5 статті 96 КУпАП передбачає, що виконання будівельних робіт без повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п'ятдесяти до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно наданих позивачем письмових пояснень до протоколу про адміністративне правопорушення, а також позовної заяви, позивачем не заперечувався сам факт будівництва сараю без оформлення дозвільних документів, однак позивач стверджує, що дане будівництво було розпочате і закінчене нею у 2014 році, відтак нею не продовжувалося будівництва на час здійснення перевірки у 2016 році.

Разом з тим, на підтвердження факту закінчення будівництва сараю у 2014 році позивачем жодних доказів не надано.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Судом першої інстанції не враховано, що факт закінчення об'єкту будівництва виникає із реєстрацією органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Позивачем не надано суду жодних доказів про подання до відповідача декларації про готовність сараю до експлуатації, та як свідчать матеріали справи, до часу проведення перевірки позивач вважала, що таке будівництво не потребує окремого дозволу.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що будівництво сараю є закінченим і сарай використовується з 2014 року, що протиправно не враховано відповідачем, - є помилковим, оскільки згідно чинного законодавства до реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката, об'єкт будівництва не вважається таким, що є закінченим та прийнятим в експлуатацію.

З огляду на викладене, правопорушення вчинене позивачем розпочалося з моменту початку будівництва сараю у 2014 році, з порушенням пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», є триваючим та виявлене відповідачем 13.09.2016 р. за результатами проведеної позапланової перевірки.

Відповідно до абз. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Отже відповідачем дотримано передбачений абз. 1 ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Як вбачається з матеріалів справи, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, відповідачем дотримані вимоги ст. 256 КАС України.

Висновки суду першої інстанції про відсутність у протоколі характеристики предмету правопорушення, інформації про засоби, що застосовувалися під час вимірювання габаритів будівлі, фактичне не проведення вимірювання габаритів будівлі, відсутність свідків є помилковими, оскільки такі вимоги до протоколу не встановлені вищезазначеною нормою КУпАП.

Зазначені відповідачем у протоколі відомості в повній мірі дають можливість встановити зміст правопорушення, яке не заперечується самим позивачем. Зазначення лише орієнтованих розмірів об'єкту будівництва не впливає на суть виявленого правопорушення.

Посилання позивача на позбавленння можливості надати пояснення за фактом вчинення правопорушення є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи містяться письмові пояснення позивача від 13.09.2016 р. з приводу вчиненого порушення.

Таким чином, постанова від 29.09.2016 р. №145 є правомірною та не підлягає скасуванню, тому в задоволенні позову в оскаржуваній частині необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову в оскаржуваній частині, тому апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України необхідно задовольнити, а постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною і скасування постанови від 29.09.2016 р. №145, закриття провадження в адміністративній справі - скасувати та в цій частині вимог ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, оскільки постанова ухвалено з порушенням норм матеріального права. В іншій частині постанову залишити без змін.

Керуючись ст. 41, 160, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - задовольнити.

Постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною і скасування постанови від 29.09.2016 р. №145, закриття провадження в адміністративній справі - скасувати та в цій частині вимог ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

головуючий суддя Сорочко Є.О.

судді Межевич М.В.

Земляна Г.В.

Повний текст постанови складено 15.05.2017 року

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Межевич М.В.

Земляна Г.В.