Справа № 821/252/17
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 р. Справа № 821/252/17

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Федусика А.Г., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Богданової С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И В:

До Херсонського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Херсонській області, в якому просить, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №18939-13 від 27 жовтня 2016 р., визначено податкове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 41 505,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня 2015 року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовується не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Оскільки зміни до рішення від 07.07.2015 р. №1186 «Про встановлення на території міста Генічеська місцевих податків і зборів на 2016 р.» прийнято 29.01.2016 р., тобто після 15.07.2015 р., у зв'язку з чим винесене контролюючим органом податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідають фактичним обставинам справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з договорами купівлі - продажу нерухомого майна від 27.06.2006 року та від 06.03.2014 року фізична особа ОСОБА_1 набула у власність нежитлові приміщення загальною площею 3234 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№НВ - 014) з кадастровим номером НОМЕР_1 із загальними відомостями про земельну ділянку (вх. №Г-118 від 10.10.2016 року), місце розташування земельної ділянки - м. Генічеськ, вул. Леніна,25; вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування будівель торгівлі: форма власності комунальна власність; площа земельної ділянки - 0,1778 га.

Згідно з вимогами Податкового кодексу України Генічеською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області визначено ОСОБА_1 суму податкових зобов'язань за платежем земельний податок з фізичних осіб на 2016 рік та надіслано податкове повідомлення - рішення від 27.10.2016 №18939-13 про сплату 41505,40 грн. земельного податку з фізичних осіб.

Основним законодавчим актом, що регулює земельні відносини в Україні, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - Земельний кодекс), а справляння плати за землю здійснюється відповідно до Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями (далі - Податковий кодекс).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення винесено відповідачем правомірно та на підставі вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову вважає правильними, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 8.1, 8.3 статті8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Пунктами 10.1, 10.2 ст. 10 ПК України зазначено, що до місцевих податків належить податок на майно, який в силу статті 265 ПК України складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Згідно пп. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 ПК України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

П.п. 12.3.1, 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Положенням п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: встановлення місцевих податків і зборів, відповідно до Податкового кодексу України.

Вілповідно до п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно пп. 12.4.1 п. 12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.

В силу пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

При цьому, 24.12.2015 Верховною Радою України прийнято Закон №909-VIII, що набрав чинності 01.01.2016.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону №909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

П. 7 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону №909-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Пунктом 4.4 рішення сесії Генічеської міської ради від 07.07.2015 №1186 «Про встановлення на території м. Генічеська місцевих податків та зборів на 2016 рік» ставки земельного податку на земельні ділянки несільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь, які знаходяться на території Генічеської міської ради встановлено у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки.

Рішенням Генічеської міської ради від 29.01.2016 №45 «Про внесення змін до рішення сесії VI скликання від 07.07.2015 №1186» до п. 4.4 внесено зміни і викладено в наступній редакції «встановити ставки земельного податку на земельні ділянки несільськогосподарського призначення і сільськогосподарських угідь, які знаходяться на території Генічеської міської ради у розмірі 2% від нормативної грошової оцінки» (рішення набуває чинності з 01 січня 2016 року).

Згідно витягу від 31.08.2016 р. №1192/86-16 з технічної документації про нормативно грошову оцінку 1 кв.м земельної ділянки під нерухомим майном, які належать громадянці ОСОБА_1, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, за адресою: м. Генічеськ, вул. Свободи, 25 (землі комерційного призначення) становить 1167,19 грн.

Отже, земельний податок на 2016 рік складає 41505,28 грн. (1778 кв.м. х 1167,19 грн. х 2%), що визначено в оскаржуваному позивачем податковому повідомленні - рішенні від 10.2016 №18939-13.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме за державою (в особі органу законодавчої влади) визнається право вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, з метою встановлення правил сплати податків чи інших зборів (в тому числі і підстав для звільнення від їх сплати).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14.10.2010 р. прийнятому в справі "Щокін проти України" (заяви N 23759/03 та N 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, у другому реченні першого пункту йде мова про те, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів" (п. 50).

Тому, введення нового виду податку - "на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" на підставі Закону № 71-VIII та встановлення чітких правил його сплати, слід вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача є необґрунтованими, а податкове повідомлення - рішення №18939-13 від 27 жовтня 2016 р., таким що винесене на підставі вимог чинного законодавства.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скарги без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду - без змін. Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів з часу отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.Г. Федусик