Справа № 180/147/17
Суддя: Хомченко С. І.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Хомченко С.І.

при секретарі - Назаренко А.В.,

за участю позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, а саме: невиплату йому, як інваліду війни II групи у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому як інваліду війни II групи щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є інвалідом II групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Згідно ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни надаються такі пільги «…Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: II групи - вісім мінімальних пенсій за віком. У 2016 році він отримав вказану допомогу у розмірі 2 600 гривень. Вказаний розмір допомоги встановлений Постановою КМУ № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». Вісім мінімальних пенсій за віком складають 9 040 гривень. Недоплачена допомога складає 6 440 гривень. В листопаді 2016 року він звернувся до відповідача з проханням виплатити йому недоплачену допомогу, однак відповідач листом відмовив йому у виплаті такої, вказавши, що разова грошова допомога йому вже виплачена у розмірі 2 600 гривень, згідно чинного законодавства України. Вважає бездіяльність відповідача протиправною, оскільки відповідач повинен був сплатити йому вищевказану допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, тобто 9 040 гривень.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заперечень на позовну заяву, а також заяв, клопотань від нього не надходило.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Cудом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є інвалідом II групи та користується пільгами, передбаченими Законом України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Дана обставина підтверджується наявним у матеріалах справи Посвідченням серії НОМЕР_1, виданого Марганецьким управлінням праці та соцзахисту населення (а.с.14).

У 2016 року позивачу виплачена разова грошова допомога до 05 травня як інваліду війни II групи в розмірі 2 600 гривень.

В листопаді 2016 року позивач звернувся до відповідача з проханням про виплату йому недоплаченої допомоги у розмірі 6 440 гривень, однак відповідач у грудні 2016 року листом відмовив йому у виплаті недоплаченої допомоги.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у 2016 року позивачу, як інваліду війни II групи, була перерахована разова грошова допомога, виплата якої передбачена ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 2 600 гривень, згідно Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141.

Питання виплати разової грошової допомоги інвалідам війни до 5-го травня за 2016 рік регулюється:

- Законом України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 р. «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ст.13, ст.17, ст.17-1 (далі - Закон № 3551-ХІІ);

- Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» ( далі - Постанова КМУ № 141).

Відповідно до ч. 5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

28 грудня 2007 року Законом України № 107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені в новій редакції положення ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року наведені положення визнані неконституційними.

Отже, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги інвалідам війни має становити вісім мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, абзацем 3 п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тобто, в даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору у цій справі, були нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня.

Згідно ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який б регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.1997 року зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Наведені вище норми дають підстави для висновку, що у 2016 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу, як інваліду війни II групи, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», повинна здійснюватися в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме: на дату нарахування і виплати позивачу органом соціального захисту відповідних коштів, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» були діючими, а відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 щодо відповідності Конституції України п. 3 розділу VII «;Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» підтверджено право КМУ, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, соціальних прав громадян, в тому числі встановлення порядку та розмір соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

У Рішенні № 3-рп від 25.01.2012 р. Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною 1 Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги», передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах:

1) інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин:

I групи - 2975 гривень;

II групи - 2600 гривень;

III групи - 2310 гривень.

На підставі даної постанови і здійснено виплату ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги до 5 травня у 2016 році в сумі 2 600 гривень, тобто на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на рішення Судової палати з розгляду адміністративних справ Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року щодо застосування ч.5 ст.12 Закону № 3551-ХІІ в редакції, яка передбачає виплату допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, з огляду на те, що висновок, викладений у вказаному рішенні, стосується виплати щорічної разової грошової допомоги у 2014 році, коли Кабінет Міністрів України не мав права змінювати розміри вказаної виплати, тобто він не стосується спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в діях відповідача відсутні порушення чинного законодавства, тому вимоги позивача є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 158-163 КАС України суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. АПРеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанову суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя: С. І. Хомченко