Справа № 329/76/17(2-а/329/6/2017)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2017 рокусправа № 329/76/17(2-а/329/6/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського районного суду Запорізької області від 14.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до головного державного інспектора Головного управління Держпраці у Запорізькій області Савочки Віталія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного державного інспектора Головного управління Держпраці у Запорізькій області Савочки Віталія Володимировича про скасування постанови №08-30-0017/0022-0004 від 23.01.2017 року про накладення штрафу відповідно до ст.188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Чернігівського районного суду Запорізької області від 14.03.2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним державним інспектором праці ГУ Держпраці у Запорізькій області Савочкою В.В. був винесений припис №08-30-0017-0890/0442 від 13.10.2016 року відносно ФОП ОСОБА_1 зі строком виконання до 13.11.2016.

В свою чергу, за результатом повторно проведеної перевірки та листа Відповідача від 23.01.2017 року про відмову у виконанні припису, 23.01.2017 року Відповідачем був складений протокол про адміністративне правопорушення №08-30-0006/0022, яким було встановлено, що ОСОБА_1 допустив порушення законодавства про працю, які оформленні актом перевірки №08-30-0017/0006 та не виконав законні вимоги державного інспектора щодо обов'язкового виконання припису №08-30-0017-0890/0442 від 13.10.2016 року, відповідальність за яке передбачена ст.188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі вказаних висновків, 23.01.2017 року Відповідачем була прийнята постанова №08-30-0017/0022-0004 про накладення штрафу відповідно до ст..188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення у розмірі 850.00 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" Державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. Виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа. Виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання можуть бути призупинені виключно за рішенням суду.

Приписами ч.7 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" встановлено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Відповідно до п.8 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності , припис - це обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Отже, зі змісту зазначених правових норм вбачається, що за результатом проведеної перевірки уповноваженим органом, у разі виявлення порушень приписів чинного законодавства може бути складений припис, яким встановлюється обов'язкова до виконання вимога до суб'єкта господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства та яке за своєю правовою природою є рішенням суб'єкта владних повноважень.

Як свідчать встановлені обставини справи, за результатом проведеної 13.10.2016 року перевірки Позивача, головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Запорізькій області був прийнятий припис №08-30-0017-0890/0442, яким Позивачу було приписано вжити дієвих заходів щодо недопущення порушень порядку працевлаштування працівників та щодо встановлення схем посадових окладів з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, вимоги вказаного припису Позивачем виконанні не були, що на думку Відповідача свідчить про обґрунтованість притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі приписів ст..188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та як наслідок прийняття оскаржуваної постанови.

Так, відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ст..188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення було визначено, що невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, приписами ст.188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за невиконання вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Як вбачається з матеріалів справи, припис Відповідача в судовому порядку оскаржений не був, що свідчить про його дійсність.

Також, Позивач в письмовій формі повідомляв Відповідача про відмову від виконання вимог вказаного припису.

Отже, дії Позивача по відмові у виконанні вимог припису відповідача підпадають під дію ст.188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та є адміністративним правопорушенням.

В свою чергу, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що постановою Чернігівського районного суду від 11.01.2017 року у справі №329/1203/16-п провадження у справі за порушення вимог розділу ІІІ галузевої угоди між Міністерством економіки України, Асоціацією роботодавців торгівлі та комерційної сфери економіки України та Всеукраїнської профспілкою працівників і підприємств торгівлі, громадського харчування та послуг, ч.2, 4 ст.97 КЗпП України ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5, встановивши посадові оклади цим працівникам в травні 2016 року в сумі 1452.00 грн., як за просту некваліфіковану працю закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На переконання Позивача, висновки суду по вказаній справі свідчать про відсутність в нього обов'язку по виконанню вимог припису, оскільки порушення норм трудового законодавства ним вчиненні не були.

Однак, як вбачається зі змісту вказаної постанови Чернігівського районного суду Запорізької області, ним була встановлена лише відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП в діях ОСОБА_1, а не відсутність порушень законодавства про працю в діяльності суб'єкта господарювання - ФОП ОСОБА_1

Наявність вказаного судового рішення не звільняє Позивача від обов'язку виконання виданого Відповідачем припису, а лише свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Що стосується посилань апелянта, на те, що в даному випадку сплинув двохмісячний строк на притягнення його до відповідальності та як наслідок протиправності прийняття оскаржуваної постанови, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

В даному випадку, Позивачем було вчинено триваюче правопорушення, яке почало обраховуватись з 14.11.2016 року (оскільки строк на виконання припису був встановлений до 13.11.2016 року) та про яке Відповідач дізнався 23.01.2017 року за результатом отриманої відповіді Позивача, що свідчить про відсутність факту пропущення строку на накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В даному випадку, Позивачем не було надано до суду додаткових доказів та пояснень, які б спростовували висновки суду першої та свідчили б про необхідність його скасування.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та приписів чинного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова Чернігівського районного суду Запорізької області від 14.03.2017 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського районного суду Запорізької області від 14.03.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко