Справа № 2-а-1683/10/1470
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-1683/10/1470

Категорія:8Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції в Заводському районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2010 року у справі за позовом Державної податкової інспекції в Заводському районі м. Миколаєва до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпі-Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНІС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Андрей Строй»про застосування наслідків недійсності правочинів,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом (відповідно до уточнених позовних вимог) до відповідачів про застосування наслідків недійсності правочинів: повернути ТОВ «ОНІС»кошти, сплачені ТОВ «Андрей Строй»за договором від 01.07.2008 №14, повернути ТОВ «Альпі-Україна»кошти, сплачені ТОВ «ОНІС»за договором від 01.01.2008 в сумі 6775 грн., які стягнути в доход держави.

Позивач вказував на те, що наведені угоди не мали реального товарного характеру, і укладені без наміру створення цивільно-правових наслідків, лише з метою отримання преференції, на податковий кредит та відшкодування податку на додану вартість з бюджету.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, посилаючись на невідповідність даних, вказаних в позовній заяві фактичним обставинам справи та пропущення позивачем строку встановленого законодавством для звернення до суду з позовами про застосування наслідків недійсності правочинів.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2010 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись з таким рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою на зазначену постанову скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ДПІ в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено, договір між ТОВ «ОНІС»і ТОВ «Андрей Строй»від 01.07.2008 р. №14, предметом якого була купівля-продаж продуктів харчування, укладений 01.07.2008 р. та виконаний фактично в липні 2008 року. Договір між ТОВ «ОНІС»і ТОВ «Альпі-Україна»від 01.01.2008 р., предметом якого є купівлі-продаж продуктів харчування, укладений 01.01.2008 р. та фактично виконаний сторонами на протязі 2008 року.

Зазначені обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, в тому числі текстів договорів, платіжних документів та підтверджені як сторонами по договорам, так і самим позивачем.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Посилання позивача в обґрунтування позову на фіктивність угод та їх безтоварний характер, тобто укладення угод без наміру створення цивільно-правових наслідків, лише з метою отримання преференції, зокрема права на податковий кредит та відшкодування податку на додану вартість з бюджету, підлягає доказуванню належними та допустимими доказами. Встановлення цього факту може бути підставою для віднесення таких угод до нікчемних, як таких, що завідомо суперечать інтересам держави і суспільства, визнання яких у судовому порядку недійсними не вимагається.

ДПІ в Заводському районі м. Миколаєва в апеляційній скарзі вказує на те, що перевіркою ТОВ «Андрей Строй» не встановлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів; встановлено відсутність поставки товарів, виконання послуг від ТОВ «Промальп Україна»до ТОВ «Андрей Строй», що, на думку апелянта, свідчить про укладення договорів поставок між ними без мети настання реальних наслідків; у ТОВ «Андрей Строй»відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, фінансові (грошові) потоки, які проходили по розрахунковим рахункам ТОВ «Андрей Строй»не є господарською діяльністю підприємства; правочини, укладені ТОВ «Андрей Строй»з контрагентами мають ознаки нікчемності, порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків.

Проте, позивачем, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду, не було представлено належних доказів вказаних обставин.

Апелянт зазначає, що чисельність працівників на підприємстві ТОВ «Андрей Строй»складає 1 особа, у тому числі за сумісництвом 0, а саме: директор ОСОБА_2 Однак на підтвердження цієї обставини апелянтом не було представлено жодних доказів.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було підтверджено належними та достатніми доказів судження про нікчемність правочинів, не обґрунтовані вимоги про необхідність стягнення з ТОВ «Андрей Строй»коштів на користь ТОВ «ОНІС»сплачених за договором від 01.07.2008 р. №14, стягнення з ТОВ «ОНІС»на користь ТОВ «Альпі-Україна»коштів, сплачених за договором від 01.01.2008 р. в сумі 6775 грн., які потім стягнути в дохід держави.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Заводському районі м. Миколаєва залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 10.10.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький