Справа № 629/105/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2017 р.Справа № 629/105/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Бартош Н.С.
Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.
за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.02.2017р. по справі № 629/105/17
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати п. 31 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 07.10.2016 р. № 86 в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги; зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслати вищевказане рішення до Харківського обласного військового комісаріату Харківської області для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги.
Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.02.2017р. по справі № 629/105/17 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано пункт 31 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Міністром оборони України 07.10.2016 р. № 86 в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , щодо прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.02.2017р. по справі № 629/105/17 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач письмові заперечення на апеляційну скаргу не подав.
Третя особа - Адміністрація Державної прикордонної служби України надала письмові пояснення, в яких зазначила про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан з 11.11.1984 р. по 17.12.1986 р., що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого Лозівським об`єднаним міським воєнним комісаріатом Харківської області, копією довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 04.03.2010 р. за вих. № 21/59/У-1645 (а.с. 13-14, 23).
Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 27.01.2010 р. № 56 встановлено, що контузія головного мозку і захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 24).
З 06.03.2013 р. позивачу встановлено III групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 06.02.2013 р. (а.с. 53), а з 20.01.2015 р. - II групу інвалідності, що підтверджується копіями довідок до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 23.01.2015 р. та 20.01.2017 р. (а.с. 15, 62).
Також, судом першої інстанції встановлено, що 17.03.2016 р., з метою вирішення питання про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, позивач звернувся до Харківського обласного військового комісаріату Харківської області з відповідною заявою та надав копії необхідних документів.
Листом Харківського обласного військового комісаріату Харківської області від 28.03.2016 р. № 590/ВСЗ позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на п. 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. (далі Порядок № 975) та зазначено, що в зв`язку з тим, що він був звільнений з військової служби у 1986 році з військової частини НОМЕР_2 , яка відносилась до Прикордонних військ, відсутні правові підстави для складання висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги і направлення його на розгляд Комісії Міністерства оборони України розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (а.с. 16).
Також, позивач звертався до Адміністрації прикордонної служби України з аналогічною заявою, але листом від 22.10.2015 р. за вих. № 11/У-5379 йому було відмовлено на підставі того, що Державна прикордонна служба України не є правонаступником Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР, тому відсутні правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 24).
Не погодившись з відмовою відповідача у вирішенні питання про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.06.2016 р. по справі № 629/1346/16-а визнано протиправними дії Харківського обласного військового комісаріату Харківської області в частині відмови у складанні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , не направлення його до Міністерства оборони України в особі постійної діючої комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразовою грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 направити до Міністерства оборони України документи щодо оформлення йому грошової допомоги в зв`язку з настанням 17.08.2015 року інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 17-19).
На виконання постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.06.2016 року по справі № 629/1346/16-а, Харківський обласний військовий комісаріат Харківської області направив пакет документів до Міністерства оборони України.
Листом від 18.11.2016 р. за вих. № 2687/ВСЗ Харківський обласний військовий комісаріат Харківської області повідомив ОСОБА_1 про те, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, складено протокол № 86 від 07.10.2016 р., пунктом 31 якого позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із тим, що на день звільнення він проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, а тому виплата одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності, не відноситься до компетенції Міністерства оборони України (а.с. 25-26).
В обґрунтування відмови відповідач також посилався на пункт 17 Порядку № 975, а саме: особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Одночасно, відповідачем було зазначено, що документи подані не в повному обсязі, а саме: не подано документ про встановлення йому інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби протягом трьох місяців з часу звільнення зі служби, а також документ, що свідчить про обставини поранення.
Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не надано доказів правомірності своїх дій та прийнятого рішення щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачеві.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
В доводах апеляційної скарги відповідач по справі зазначив, що витрати, пов`язані із виплатою одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності повинні здійснюватися Державною прикордонною службою України, на яку централізовано виділяються кошти з Державного бюджету та оскільки позивач звільнений зі строкової військової служби з прикордонних військ, правонаступником є Державна прикордонна служба України, то в силу ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, правових підстав призначити та виплатити позивачу Міноборони, одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 3 групи інвалідності, у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії немає.
Колегія суддів зазначає, що Положеннями ст.1 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011- XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1-2 Закону № 2011- XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011- XII визначено, що дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Положеннями п. 1 ст. 16 Закону № 2011- XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011- XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно ч. 1 ст. 23 Закону № 2011-XII фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975).
Даний Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Підставою для відмови позивачу у вирішенні питання щодо про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії слугував висновок відповідача про те, що одноразова грошова допомога повинна виплачуватися позивачу за рахунок коштів Державної прикордонної служби України, а не Міністерства оборони України, оскільки Міністерство оборони України ніколи не було правонаступником Міністерства оборони СРСР, а тому і не повинно виплачувати вказану вище одноразову грошову допомогу.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан з 11.11.1984 р. по 17.12.1986 р.
При цьому, згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 р. № 10224-ХІ «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.
У відповідності до п. 1 та п. 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 р. «Про військові формування на Україні», Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.
Положеннями ст. 4 Закону України «Про правонаступництво України» встановлено, що органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Враховуючи вищевикладене та те, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, то в силу ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 р. № 975, колегія суддів дійшла висновку про те, що обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.
Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 р. № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» Державний комітет у правах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
В свою чергу, позивач не проходив службу в Західному прикордонному округу КДБ СРСР.
Крім того, засіданням Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв позивача, пов`язаних з виконуванням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися військові дії.
Обґрунтування апеляційної скарги, стосовно того, що Міністерство оборони не є по даним правовідносинам правонаступником Прикордонних військ СРСР, спростовується зазначеними нормативними документами та обставинами справи.
В свою чергу, Посилання на Закон України «Про Прикордонні війська в України» від 04.11.1991 р., Закон України «Про державну прикордонну службу» є безпідставними, оскільки позивач проходив службу у Збройних силах СРСР та не проходив службу в Західному прикордонному окрузі КДБ СРСР.
Щодо посилання відповідача про те, що позивачем з заявою про виплату одноразової грошової допомоги не було надано документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, то колегія суддів зазначає, що позивачем було надано копії документів, що свідчать про причини та обставини поранення витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 27.01.2010 р. № 56, в якому зазначено, що поранення (контузія головного мозку) пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Що стосується посилання апелянта на лист Міністерства охорони здоров`я вих. № 16.06-16/625-16/10515 від 27.04.2016 р., колегія суддів зазначає наступне.
Зазначеним листом надано роз`яснення щодо дня встановлення інвалідності, та зазначено, що днем встановлення інвалідності, у розумінні пп. 4 ч. 2 ст.16 Закону № 2011-XII та п. 3 Порядку № 975, вважається дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК. Дата підтвердження групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності.
У зв`язку з цим, апелянт вважає, що оскільки позивач був звільнений з лав Збройних Сил в 1986 році, а ІІІ група інвалідності встановлена у 2013 році, тобто більше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, то права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 8 Положення про порядок, умови і критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 р. визначено, що датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у п. 3 цього Положення. Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюється до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд.
Наведене свідчить про те, що первинна довідка МСЕК при повторному огляді комісії та встановленні тієї ж групи інвалідності втрачає свою чинність з дати, до якої встановлена група інвалідності.
З наданої позивачем до суду першої інстанції довідки МСЕК вбачається, що ІІ група інвалідності встановлена позивачу з 20.01.2015 р. При цьому, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не пов`язано наявність довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності з настанням права на отримання одноразової грошової допомоги.
З аналізу ст. 16 Закону № 2011-VII можна дійти висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати Верховного Суду України у постановах від 18.11.2014 р. та 21.04.2015 р. (справи №№21-446а14, 21-135а15 відповідно).
Отже, до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на 20.01.2015 р., тобто на день встановлення позивачу ІІ групи інвалідності.
Положеннями ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
В свою чергу, нормативними актами, якими врегульовано право на отримання одноразової грошової допомоги на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, є Закон № 2011-VII та Порядок № 975 та саме ці нормативні акти повинні застосовуватися при вирішенні питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги.
При цьому, посилання апелянта на лист Міністерства охорони здоров`я вих. № 16.06-16/625-16/10515 від 27.04.2016 р. є безпідставним, оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом і носить лише роз`яснювальний характер, тобто не є обов`язковим для врахування при розгляді даної справи.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.
Враховуючи те, що постанова Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.02.2017р. по справі № 629/105/17 прийнята з дотриманням норм матеріального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України Східний територіальний юридичний відділ) на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.02.2017р. по справі № 629/105/17 - залишити без задоволення.
Постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.02.2017р. по справі № 629/105/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бартош Н.С.
Судді Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.
Повний текст ухвали виготовлений 15.05.2017 р.