Справа № 2-а-4826/10/1570
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2011-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-4826/10/1570

Категорія:3.4Головуючий в 1 інстанції: Бойко Л.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Бойка А.В., Романішина В.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2011 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання рішення неправомірним та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому ставить вимоги до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання рішення Управління міграційної служби в Одеській області від 14.11.2008 року №17-9-1992, про відмову ОСОБА_1 ОСОБА_2 в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні, неправомірним, просить скасувати його та зобовязати відповідача прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем формально розглянуто заяву позивача про надання статусу біженця та рішення прийняте без урахування та дослідження всіх обставин справи.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, з якої вбачається, що постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, з неповним зясуванням обставин справи, тому рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином ОСОБА_3.

20.10.2008 року позивач звернувся з заявою про надання статусу біженця до Управління міграційної служби в Одеській області. В зазначеній заяві посилається на те, що в 2006 році протягом 6 місяців, він працював водієм заступника начальника мерії 8 мікрорайону. 20.03.2007 року він відвіз свого начальника в інший район і коли повертався - машину обстріляли та його було поранено. Після цього він виїхав з країни разом з братом. Під час транспортування вони втратили один одного. Позивач вернувся до ОСОБА_3, де дізнався, що його батько одружився вдруге, а його дружина з родини талібів. Батько заставляв йти служити до талібів, а тому позивач побоюється за своє життя.

14 листопада 2008 року видано наказ №87 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні.

Судова колегія погоджується з думкою суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про біженців».

Абзацом 2 ст.1 Закону України Про біженців встановлено, що біженець особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно протоколу співбесіди від 13.11.2008 року позивач на територію України прибув легально вперше 10 жовтня 2010 року.

Відповідно до пункту 65 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженця УВКБ ООН переслідування, зазвичай, відносяться до дій влади країни. В даному випадку фактів переслідування позивача з боку влади не встановлено.

ОСОБА_4 Європейського Союзу Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту від 27.04.2004 №8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватись з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Надана позивачем інформація не дає підстав стверджувати про можливу загрозу переслідування його на батьківщині за соціальною або політичною ознакою, і тому не дає підстав кваліфікувати його як особу, що підпадає під дію ст. 1 Закону України "Про біженців".

Також не наведено жодних аргументованих фактів, які б свідчили про можливу небезпеку позивача у разі повернення на батьківщину, та не надано жодних переконливих доказів про переслідування позивача на батьківщині.

Відповідно до позиції ООН «Про обов'язки та стандарти доказів у заявах біженців», факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Обов'язок надання доказів на користь повідомлених фактів покладаються на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, позивач мав би доводити достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Управління міграційної служби в Одеській області від 14.11.2008 року №17-9-1992, про відмову ОСОБА_1 ОСОБА_2 в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні винесено правомірно, обґрунтовано та скасуванню не підлягає.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів, після направлення її копії особам, які беруть участь у справі , але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: ОСОБА_5
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_6