Справа № 243/10573/16-а
Суддя: Кузнецов Р. В.
Дата ухвалення: 2017-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ППровадження № 2-а/243/60/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві: Малиновській І.Ю.,

за участю

позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача Винник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради про поновлення строку звернення із заявою про поновлення виплати одноразової державної допомоги при народженні дитини та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради про поновлення виплати одноразової державної допомоги при народженні дитини та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вона народила дитину - дочку ОСОБА_3. В січні 2014 року позивачка звернулась в Центрально - Міське управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області із заявою про отримання одноразової державної допомоги при народжені дитини, що передбачено абзацом 3 пунктом 13 постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми». Центрально - міським УСЗН Горлівської міської ради Донецької області відповідно до абзацу 3 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», позивачці було здійснено виплату одноразової допомоги у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народжені дитини, решта суми допомоги на першу дитини повинна була виплачуватись протягом 24 місяців. Дійсно, така виплата здійснювалася з лютого 2014 року по червень 2014 року (включно), однак у зв'язку із збройним конфліктом, якій виник в країні у 2014 році на частині території Донецької та Луганської областей України, з липня 2014 року їй було призупинено виплату допомоги при народжені на дитини, яка повинна була виплачуватися до 01 лютого 2016 року. У зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, позивачка разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 в червні 2014 року були вимушені покинути м. Горлівка, Донецької області та виїхати до рідних на територію Російської Федерації. З часом, коли позивачка зрозуміла, що даний збройний конфлікт не буде швидко вирішений, у листопаді 2015 року переїхала із родиною на постійне проживання на територію, що підконтрольна владі України, а саме до м. Слов'янська Донецької області де і проживає по теперішній час. 16.11.2015 року позивачку було взято на облік УСЗН Слов'янської міської ради Донецької області як внутрішньо переміщену особу. В травні 2016 року, позивачка звернулась із заявою до відповідача щодо призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 01.02.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року у розмірі 130 грн. та можливості здійснення виплат по заборгованості за допомогою при народжені дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з липня 2014 року по січень 2016 року. На її звернення, відповідачем було направлено позивачці листа в якому було зазначено, що їй призначено допомогу за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 01.02.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року у розмірі 130 грн. щомісячно та включено у відомість червня 2016 року з боргом за лютий - травень 2016 року, а стосовно можливості здійснення виплат по заборгованості допомоги при народжені дитини, в період з серпня 2014 року по січень 2016 року, їй було відмовлено у призначенні допомоги відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, у зв'язку із тим, що вона не звернулась протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою. Для повного з'ясування обставин, позивачкою в серпні 2016 року відповідачу було направлено листа щодо припинення виплат та встановлення недоотриманої допомоги за весь період часу з якого така допомога була припинена. На звернення позивачки, відповідачем 08.08.2016 року був направлений лист № Б -2300-21-6.2 в якому було зазначено, що позивачка зверталась до УСЗН Слов'янської міської ради Донецької області із заявою про поновлення виплати при народжені дитини в листопаді 2015 року. Таким чином, відповіді відповідача суперечать одна одній, а саме: позиваці призначають виплату з лютого 2016 р. та зазначають, що заборгованість не може бути виплачена оскільки позивачка не зверталась із заявою. У наступній відповіді від 08.08.2016 року відповідач зазначає, що позивачка зверталась із заявою ще у листопаді 2015 року, про те її заяву, яку вона подала одразу як перемістилась до м. Слов'янська Донецької області не прийнято до уваги. Всі ці обставини свідчать про протиправність дій відповідача відносно її дитини та про виявлення позивачкою бажання отримувати належні їй кошти на утримання дитини. Позивачка вважає дії відповідача протиправними, необґрунтованими та такими, що порушують права відповідача та інтереси дитини, тому вона не може захистити свої права та права своєї дитини іншим шляхом аніж як через звернення до суду із даним позовом. У зв'язку із наведеним, просила суд ухвалити рішення яким задовольнити її позовні вимоги до УСЗН Слов'янської міської ради Донецької області та стягнути з відповідача на її користь заборгованість по допомозі при народженні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з липня 2014 року по січень 2016 року, та понесені нею витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду із даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві. Зазначила, що посилання відповідача на те, що вона пропустила встановлений 12 місячний, від дня припинення виплат, строк звернення про поновлення одноразової держаної допомоги при народжені дитини, вважає необґрунтованими, у зв'язку із тим, що вона не мала можливості у 12 місячний строк звернутися із відповідною заявою до відповідача, оскільки вимушена була тимчасово проживати на території Російської Федерації, з причин незалежних від волі, а саме у зв'язку із військовим конфліктом на території Донецької і Луганської областей, зокрема м. Горлівка Донецької області. Звернення позивачки до суду із даним позовом відбулося після численних звернень до УСЗН Слов'янської міської ради Донецької області, оскільки вона протягом тривалого часу не отримувала вмотивованої відмови відповідача у поновленні виплат та виплату заборгованості по допомозі при народженні дитини.

Представник відповідача УСЗН Слов'янської міської ради Донецької області Винник О.В., яка діє на підставі довіреності №08-20/4908 від 19 грудня 2016 року, у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, пояснення надала аналогічні викладеним у письмових запереченнях поданих до суду. У своїх запереченнях зокрема зазначила, що ОСОБА_1 16.11.2015 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа у м. Слов'янську та відповідна інформація внесена до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. ОСОБА_1 18.11.2015 року звернулась до УСЗН Слов'янської міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг. Згідно із ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Відповідно до п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. N 1751 (далі - Порядок) допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Управлінням 19.05.2015 року прийнято рішення про відмову у призначені допомоги при народженні дитини, у зв'язку з тим, що звернення за призначенням допомоги надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Згідно із п. 13 Порядку, особам, які на 30 червня 2014 р. мали право на отримання допомоги при народженні (усиновленні) дитини у розмірі, встановленому на першу дитину, після досягнення дитиною двох років на наступні 12 місяців призначається щомісячна допомога у розмірі 130 гривень. Рішенням про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 19.05.2016 року ОСОБА_1 призначена допомога по догляду за дитиною до 3 років працюючим жінкам з 01.02.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року у розмірі 130,00 грн. Крім того, позивачка, звернувшись до відповідача, суб'єкта владних повноважень, з позовом про поновлення строку звернення із заявою про поновлення виплати одноразової державної допомоги при народжені дитини та зобов'язання вчинити певні дії, не дотрималась строків звернення до адміністративного суду, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову. Так, відповідно до ч. 5 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк. Позивачка 23.05.2016 року дізналась про порушення своїх прав, про що свідчить лист Управління, який доданий до матеріалів справи, а до суду з адміністративним позовом звернулась 21.12.2016 року. За таких обставин, ОСОБА_1 пропустила місячний строк для звернення до суду за захистом прав свобод та інтересів, оскільки перебіг цього строку закінчився 22.06.2016 року. Таким чином, оскільки позивачкою пропущений строк місячний строк для звернення до суду це є підставою для відмови у задоволенні її адміністративного позову. Згодом надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Так у судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно із паспортом позивачки, ОСОБА_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9,9 з.б.).

Згідно із свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3, позивачка ОСОБА_1 з 14 вересня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 (а.с. 47).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивачка народила дитину ОСОБА_5 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 (а.с. 11)).

Центрально - міським УСЗН Горлівської міської ради Донецької області позивачці було здійснено виплату одноразової допомоги у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народжені дитини, решта суми допомоги на першу дитини повинна була виплачуватись протягом 24 місяців.

Така виплата здійснювалася з лютого 2014 року по червень 2014 року, однак з липня 2014 року їй було призупинено виплату допомоги при народжені на дитину, яка повинна була виплачуватися до 01 лютого 2016 року, наведене стверджується виписками по картковим рахункам позивачки (а.с. 42, 42 з.б., 44, 44 з.б.).

Згідно із інформацією про стан фінансування та виплати державних допомог Департаменту соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації, виплату допомоги у м. Горлівка припинено з серпня 2014 року (а.с. 14).

У зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, позивачка разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 в червні 2014 року були вимушені покинути м. Горлівка, Донецької області та виїхати до рідних на територію Російської Федерації.

Згідно із медичною випискою відділення загальної хірургії Курської обласної клінічної лікарні РФ, позивачка ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з 12 січня 2015 року по 19 січня 2015 року. 14 січня 2015 року позивачка перенесла операцію (а.с. 45,45 з.б.).

Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у період з 07 січня 2015 року по 03 березня 2015 року, та з 17 березня 2015 року по 14 січня 2016 року працював у Російській Федерації ( трудова книжка НОМЕР_2 (а.с. 46, 46 з.б.)).

З часом, коли позивачка зрозуміла, що даний збройний конфлікт не буде швидко вирішений, у листопаді 2015 року переїхала із родиною на постійне проживання на територію, що підконтрольна владі України, а саме до м. Слов'янська Донецької області де і проживає по теперішній час.

16 листопада 2015 року ОСОБА_1 разом із її неповнолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, було взято на облік УСЗН Слов'янської міської ради Донецької області як внутрішньо переміщену особу. Фактичне місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 16 листопада 2015 року (а.с. 12).

18 листопада 2015 року, позивачка звернулась із заявою до відповідача про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, зокрема, допомоги при народженні дитини ( заява ОСОБА_1 від 18.11.2015 року (а.с. 25-26).

В травні 2016 року, позивачка звернулась із заявою до відповідача щодо призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 01.02.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року у розмірі 130 грн. та можливості здійснення виплат по заборгованості за допомогою при народжені дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з липня 2014 року по січень 2016 року.

На її звернення, відповідачем було направлено позивачці листа № Б-1299-2.1-6.2 від 23 травня 2016 року, в якому зазначено, що позивачці призначено допомогу за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 01.02.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року у розмірі 130 грн. щомісячно та включено у відомість червня 2016 року з боргом за лютий - травень 2016 року, а стосовно можливості здійснення виплат по заборгованості допомоги при народжені дитини, в період з серпня 2014 року по січень 2016 року, їй було відмовлено у призначенні допомоги на підставі п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, у зв'язку із тим, що вона не звернулась протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою (а.с. 13).

Згідно із рішенням УСЗН Слов'янської міської ради від 19 травня 2016 року та протоколу від 23 травня 2016 року, позивачці було призначено допомогу за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 01.02.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року у розмірі 130 грн. щомісячно та включено у відомість червня 2016 року з боргом за лютий - травень 2016 року (а.с. 29).

Відповідно до протоколу УСЗН Слов'янської міської ради №1325 від 19 травня 2016 року, позивачці було відмовлено у допомозі при народженні дитини на підставі п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (а.с. 29).

Для повного з'ясування обставин, позивачкою в серпні 2016 року відповідачу було направлено заяву щодо припинення виплат та встановлення недоотриманої допомоги за весь період часу з якого така допомога була припинена (а.с. 39-40),

На звернення позивачки, відповідачем 08 серпня 2016 року був направлений лист № Б -2300-21-6.2 в якому було зазначено, що позивачка зверталась до УСЗН Слов'янської міської ради Донецької області із заявою про поновлення виплати при народжені дитини в листопаді 2015 року, тобто пропустивши встановлений п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, дванадцятимісячний трок після припинення виплати допомоги, у зв'язку із чим, враховуючи, що виплату допомоги у м. Горлівка припинено з серпня 2014 року, поновити виплату допомоги при народженні дитини їй неможливо (а.с. 14).

Таким чином, до теперішнього часу відповідач відмовляв позивачці у виплаті допомоги при народженні дитини за період з липня 2014 року по січень 2016 року.

Згідно із ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ч. 5 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що позивачкою був порушений місячний строк на звернення до суду із даним позовом.

Так, як встановлено із матеріалів справи, рішення суб'єкта владних повноважень про відмову позивачці у виплаті спірної соціальної допомоги, як такого не існує. Позивачкою представлено суду листи та повідомлення відповідача із зазначенням про неможливість здійснення їй нарахування та виплату допомоги за період з серпня 2014 року по січень 2016 року, як наприклад листи УСЗН Слов'янської міської ради № Б-1299-2.1-6.2 від 23 травня 2016 року та № Б -2300-21-6.2 від 08 серпня 2016 року. Відповідачем жодних рішень суду також не представлено.

Вивченням позовної заяви та поданих документів, при відкритті провадження, судом також було встановлено, що вони відповідають вимогам ст.106 КАСУ, спір підвідомчий Слов'янському міськрайонному суду, підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження у справі не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що строк для звернення до суду за захистом прав свобод та інтересів, позивачкою не порушений оскільки не надано доказів того коли саме почався перебіг цього строку.

Суть спірних правовідносин регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (Порядок № 1751) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно зі ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року на відповідача покладено зобов'язання вживати всіх можливих заходів спрямованих на розв'язання проблем пов'язаних із соціальним захистом громадян цієї категорії в тому числі відновлення соціальних виплат.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За приписами частини першої статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частинами 7, 9 статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивачка має право на звернення до органу праці та соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Суд не погоджується з доводами відповідача про пропуск позивачкою строку звернення до Управління за призначенням допомоги, оскільки, з аналізу пункту 13 Порядку № 1751 вбачаються підстави припинення виплати допомоги при народженні дитини з підстав невиконання батьківських обов'язків, відмови від дитини, передання її на виховання до інтернату чи інших закладів, тощо. Відповідно, абзац 33 пункту 13 Порядку, на який посилається відповідач, передбачає поновлення виплати допомоги, яка була зупинена з зазначених підстав.

Абзацом першим пункту 55 передбачено, що допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання її отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується за минулий час з моменту призначення, але не більш як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням, крім випадків, визначених у абзаці десятому пункту 35 цього Порядку.

Абзацом 2 вказаного пункту передбачено, що призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень.

Також, за приписами пункту 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 (з наступними змінами), особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Судом встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, що позивачка виховує дитину та виконує батьківські обов'язки.

З системного аналізу наведених норм Закону вбачається, що чинним законодавством не передбачені обмеження в часі щодо поновлення виплати допомоги при народженні дитини, припиненої не з вини одержувача.

Отже, враховуючи зазначене, обмежень в часі для звернення за поновленням виплати допомоги при народженні дитини не має, а тому суд не приймає посилання відповідача на пропущення позивачкою строку звернення за поновленням їй виплати допомоги при народженні дитини.

Також, слід зауважити, що позивачка та її дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, який передбачає комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, держава зобов'язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Позивачка, в сім'ї якої виховуються та проживає неповнолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість задоволення вимоги ОСОБА_1 до УСЗН Слов'янської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, а саме зобов'язати відповідача здійснити нарахування ОСОБА_1 одноразової допомоги при народженні дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з липня 2014 року по січень 2016 року.

Відмовляючи у задоволення позовної вимоги щодо поновлення позивачці строку звернення із заявою про поновлення виплати одноразової державної допомоги при народженні дитини, суд виходив з наступного.

Умови призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми передбаченої Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001 року (далі - Порядок №1751).

Відповідно до пункту 2 вищезазначеного порядку призначення і виплата державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюються управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Пунктом 43 Порядку №1751 передбачено, що документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, особисто.

Документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає і виплачує державну допомогу, протягом десяти днів з дня подання заяви.

Про призначення державної допомоги сім'ям з дітьми чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і виплачує зазначену допомогу, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом п'яти днів після прийняття відповідного рішення.

Аналіз діючого законодавства свідчить про те, що органом, який призначає і виплачує державну допомогу, є відповідне управліннями праці та соціального захисту населення. Виключно управління може прийняти рішення щодо призначення чи відмови у призначенні державної допомоги сім'ям з дітьми передбаченої Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положеннями частини першої статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів і референдуму.

Виходячи з положень зазначених норм, у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені лише рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка ставить вимогу зокрема, про призначення їй додаткового строку для подання заяви про призначення одноразової допомоги при народженні її доньки.

Проте, частиною 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Тобто, даною нормою визначено вичерпний перелік вимог які може містити адміністративний позов.

При цьому, даною нормою не передбачено права особи на звернення до суду з адміністративним позовом про призначення такій особі додаткового строку для подання заяви про призначення одноразової допомоги при народженні дитини.

Враховуючи те, що вирішення питання про дотримання особою строку звернення до органу праці та соціального захисту населення з заявою про призначення одноразової допомоги при народженні дитини та прийняття рішення у разі пропуску такого строку належить до виключної компетенції органів виконавчої влади, а не суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про поновлення позивачці строку звернення із заявою про поновлення виплати одноразової державної допомоги при народженні дитини, оскільки суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції органів виконавчої влади, та цим він фактично перебирає на себе повноваження такого органу виконавчої влади, що є недопустимим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з ч.1 ст.94 КАС України, відповідно до якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. В той же час, відповідно до п. 19 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняються органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення.

Таким чином понесені позивачкою та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп. підлягають компенсації за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9-10, 17, 69-71, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради про поновлення виплати одноразової державної допомоги при народженні дитини та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради здійснити нарахування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16 листопада 2015 року № за адресою: АДРЕСА_3, одноразової допомоги при народженні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 за період з липня 2014 року по січень 2016 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити за відсутністю підстав.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 грн. компенсувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16 листопада 2015 року № за адресою: АДРЕСА_3, за рахунок Державного бюджету України.

Постанова суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається Донецькому апеляційному адміністративному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадку та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова складена у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов