Справа № 803/156/16
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3627/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2016 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до відповідачів - Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України, якою просила визнати протиправною відмову Апеляційного суду Волинської області у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою, зобов'язати відповідачів нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за останньою посадою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відмова у виплаті вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, передбаченої ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», є незаконною та обмежує соціальні гарантії позивача як судді, передбачених Конституцією України та іншими Законами України. На думку позивача, зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII, який набрав чинності з 01.04.2014, виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Тому на момент виходу позивача у відставку (липень 2015 року), як і на дату подання заяви про відставку - 22.12.2014, діяли норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01.04.2014, згідно яких виплата судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою не передбачалася.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, зокрема витягом з трудової книжки б/н, виданої 08.09.1967, та вкладиша з трудової книжки НОМЕР_1, виданого 21.05.1990, про стаж роботи на посаді судді Хлапук Лідії Іванівни (а.с.8), що 12.04.1976 у зв'язку з обранням ОСОБА_1 зарахована на посаду народного судді Горохівського районного суду (Наказ №20 §6 п. 2 від 12.04.1976); 20.06.1982 у зв'язку з обранням зарахована на посаду народного судді Нововолинського міськнарсуду (Накваз №49 від 21.06.1982). Рішенням ОВК №1/3.11 від 07.07.1987 та наказом Волинського обласного суду від 22.07.1987 №17 позивач зарахована членом колегії по кримінальних справах Волинського обласного суду з 08.07.1987, а згідно наказу №1-12б/4 від 11.07.1997 зарахована суддею судової колегії в кримінальних справах цього суду.

20.08.2001 Волинський обласний суд перейменований на апеляційний суд Волинської області.

22.12.2014 позивач подала заяву до Верховного Ради України про звільнення з посади судді у відставку відповідно до п.9 ч. 5 ст. 126 Конституції України (а.с. 76).

Також 22.12.2014 позивач подала заяву до Вищої ради юстиції, у якій просила внести подання про звільнення з посади судді апеляційного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.77).

Постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VIII "Про звільнення суддів" позивач звільнена з посади судді апеляційного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до п. 9 ч.5 ст. 126 Конституції України.

Наказом в.о. голови апеляційного суду Волинської області від 03.08.2015 №9.7/21 на підставі Постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VIII ОСОБА_1 звільнена з посади судді та відрахована зі штату працівників апеляційного суду Волинської області (а.с. 5).

На звернення позивача щодо виплати вихідної допомоги в розмірі десяти місячних заробітних плат у зв'язку із виходом у відставку відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Апеляційним судом Волинської області листом від 21.12.2015 №16763/9.50/15-вих., покликаючись на норми Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII, якими виключено ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відмовлено у її виплаті.

Позивач, вважаючи відмову у виплаті грошової допомоги відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» неправомірною, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ст.126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно ч.1 ст.109 Закону №2453-VI (в редакції, яка діяла станом на час подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст.131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до ВРЮ, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання ВРЮ повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України (ч.3 ст.109 Закону №2453-VI).

За змістом ч.4 ст.109 Закону №2453-VI суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

У відповідності до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону до 01.04.2014) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" за № 1166-VII від 27.03.2014 у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" статтю 136 виключено.

Отже, на час подання заяви позивача про відставку та на момент виходу позивача у відставку, зазначена норма втратила чинність.

Вирішуючи питання застосування вказаних вище норм права у часі, суд зазначає, що правовідносини щодо перерахунку пенсій регулюються нормами права, чинними на момент виникнення права на такий перерахунок.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

В Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 9 лютого 1999 року чітко визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому слід зазначити, що рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Конституційним Судом України не приймалося.

Відповідно до ч. 36 ст.122 Закону №2453-VI (в редакції, яка діяла на прийняття ВРУ Постанови №636-VIII від 16.07.2015) повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" за №192-VIII від 12.02.2015 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" за № 2453-VI від 07.07.2010 викладено в новій редакції, який набрав чинності 28.03.2015.

Нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (викладеного у новій редакції) не передбачено виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку.

Таким чином, до даних спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача, тобто станом на 16.07.2015.

Щодо доводів апеляційної скарги про конституційну заборону на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод апеляційний суд зауважує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України за №10-рп/2013 від 19.11.2013 Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки станом на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення ОСОБА_1, а також на момент подання нею відповідної заяви про відставку, законодавством не було передбачено права позивача на вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у справі №803/156/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 11.05.2017.