Справа № 820/6976/16
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 р.Справа № 820/6976/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Донець Л.О. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника позивача Феленко С.О.

представника відповідача Зінченко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Салтівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2017р. по справі № 820/6976/16

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт"

до Салтівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" (надалі по тексту позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Салтівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області № від 08.12.2016.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 року адміністративний позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" до Салтівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Салтівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області № від 08.12.2016.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення обставин справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що СТОВ «Агросвіт» відповідно до свідоцтва №200064397 з 17.01.2003 р. зареєстроване платником ПДВ, а з 01.01.2009 р. є суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість як сільськогосподарський товаровиробник по вирощуванню зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (згідно КВЕД 01.11).

18.11.2016 р. працівниками Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих СТОВ «Агросвіт» у податковій звітності з податку на додану вартість за вересень 2016 р.

За результатами перевірки складено акт № 452/20-26-12-01-31707522 від 18.11.2016 р., відповідно до якого контролюючим органом встановлено порушення п.185.1ст.185, п.187.1 ст. 187, пп. а, б, в п. 209.2 ст. 209, пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209, п.209.19 ст. 209 Податкового кодексу України, що призвело, до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 18) податкової декларації з ПДВ (0121 - спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) на суму - 1161835,00 грн., в тому числі, що сплачується до державного бюджету рядок 18.1. - 987560,00 грн., що спрямовується на спеціальний рахунок суб'єкта спеціального режиму оподаткування рядок 18.2- 174275,00 гри., заниження від'ємне значення р.21 на 1156735,00 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки на адресу СТОВ «Агросвіт» від Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області надійшло податкове повідомлення-рішення № від 08.12.2016 р. на суму 174252,50 грн. за платежем податок на додану вартість сільськогосподарського підприємства за операціями із зерновими та технічними культурами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим повідомленням-рішенням Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області № від 08.12.2016 позивачу за порушення п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп. «а,б» та «в» п.209.2 ст.209, пп.209.15.1 п. 209.15, п.209.19 ст.209 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість сільськогосподарського підприємства у загальному розмірі 1742752,5 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення грунтується на висновках контролюючого органу викладених у акті Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 18.11.2016 року №452/20-26-12-01-31707522 про результати камеральної перевірки даних, задекларованих СТОВ «Агросвіт» у податковій звітності з податку на додану вартість за вересень 2016 року.

Згідно висновків акту камеральної перевірки від 18.11.2016 року №452/20-26-12-01-31707522 позивачем неправомірно було завищено податковий кредит на суму 1166935,00 грн в зв'язку з віднесенням до складу податкового кредиту сум ПДВ ввезених на митну територію України товарів, які за технічними характеристиками не призначені для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції по операціях з зерновими та технічними культурами.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 75.1.1 ст. 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком(абз.2 п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України).

Таким чином, податковим законодавством не передбачено витребування будь-яких документів від платників податків до початку проведення камеральної перевірки, тобто ця перевірка проводиться за наявними у органу податкової служби документами (податковою звітністю), суцільним порядком, тому її предметом не можуть бути конкретні господарські відносини.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 14 грудня 2015 року по справі № К/9991/19943/12

Таким чином, аналізовані законодавчі приписи свідчать на користь висновку про те, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, нормативно встановлених п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов'язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.

А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицію Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 03 жовтня 2016 р. по справі № К/800/22489/15.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що правомірність господарських операцій підприємства за якими було ввезено на митну територію України товари (обладнання) не може бути досліджена податковим органом в рамках камеральної перевірки у розумінні ст.ст. 75-76 Податкового кодексу України, оскільки її предметом не можуть бути конкретні господарські відносини.

Дослідження контролюючим органом правомірності господарських операцій підприємства можливе під час проведення документальних перевірок з дослідженням первинної документації певних господарських операцій.

Отже, висновки контролюючого органу про неправомірність завищення податкового кредиту у сумі 1166935,00 грн не ґрунтуються на даних первинного бухгалтерського обліку, оскільки при проведенні перевірки податковим органом не витребовувалися, не вивчалися та не перевірялися документи первинного бухгалтерського обліку на підставі яких було сформовано показники документів податкової звітності, а відтак висновки відповідача про неправомірне завищення податкового кредиту на суму 1166935,00 грн в зв'язку з віднесенням до його складу сум ПДВ ввезених на митну територію України товарів (обладнання), які за технічними характеристиками не призначені для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, є протиправними.

Враховуючи протиправність висновків контролюючого органу про порушення позивачем п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп. «а,б» та «в» п.209.2 ст.209, пп.209.15.1 п. 209.15, п.209.19 ст.209 ПК України, то, як наслідок, збільшення позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість сільськогосподарського підприємства у загальному розмірі 1742752,5 грн також є протиправним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства регламентовано статтею 209 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 209.1. ст. 209 ПК України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до п. 209.6 ст. 209 ПК України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником (пункт 209.7. статті 209 Податкового кодексу України).

Отже, з аналізу наведених приписів ст. 209 ПК України слідує, що спеціальний режим оподаткування може обрати сільськогосподарське підприємство, основною діяльністю якого є, зокрема, постачання сільськогосподарських товарів (послуг), вироблених на власних або орендованих основних фондах.

Як вбачається з матеріалів справи, СТОВ »Агросвіт» на підставі контракту № 506 від 16.06.2016 року придбано у WENZHOU DEYI MACHINERY TRADE CO LTD комплект обладнання для харчової промисловості.

За приписами підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України визначено перелік виробничих факторів, за рахунок яких формується податковий кредит:

а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже, законодавцем визначено певний перелік послуг/товарів, які підприємством можуть бути віднесені до виробничих факторів, наявність яких зумовлена виключно сільськогосподарськими потребами підприємства та за рахунок яких формується податковий кредит.

Враховуючи, що висновки податкового органу щодо неможливості використання придбаного позивачем обладнання у виробництві сільськогосподарської продукції не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського обліку, а відтак колегія суддів приходить до висновку про недоведеність контролюючим органом вказаних висновків.

Отже, висновки податкового органу про порушення підприємством позивача вимог пп. 209.15.1 п. 209.15 ст.209 Податкового кодексу України є помилковими.

Також, оскаржуване податкове повідомлення-рішення Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області № від 08.12.2016 зокрема ґрунтується на висновках податкового органу про порушення підприємством позивача вимог п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.209.2 ст.209 ПК України, яке виявилось у розбіжності в задекларованих підприємством податкових зобов'язань та даними перевірки, яка виникла за рахунок не відображення підприємством позивача в 1 рядку табл. 1 дод. 10 помилково виписаної податкової накладної № 32/2 від 21.09.2016р. (реалізація соняшника) ТОВ "ВАСИЩЕВСЬКИЙ ЗАВОД РОСЛИННИХ ОЛІЙ", яка була відкоригована на зменшення податкових зобов'язань розрахунком коригування № 4/2 від 23.09.2016р. та розбіжності за рахунок віднесення до рядку 1 табл. 1 дод.10 реалізації ПСП "ДРУЖБА"люцерни "Веселоподільська- 1" 1р. на суму всього 30600,00 грн ПДВ 5100,00 грн.

Колегія суддів з такими висновками контролюючого органу не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно п. 209.2 ст. 209 ПК України передбачено, що позитивна різниця між сумою податкових зобов'язань звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду, визначена:

а) за операціями з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими і технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) підлягає перерахуванню:

до державного бюджету - у розмірі 50 відсотків;

на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб'єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 50 відсотків;

б) за операціями із зерновими і технічними культурами підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 85 відсотків;

на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб'єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 15 відсотків;

в) за операціями з продукцією тваринництва підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 20 відсотків;

на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб'єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 80 відсотків.

Згідно п.5 Розділу І Порядку № 21 ( в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платники податку, які згідно зі статтею 209 розділу V Кодексу застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, крім декларації 0110, подають податкову декларацію з позначкою "0121" / "0122" / "0123" (далі - декларація 0121 - 0123), яка є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого указаною статтею.

Відповідно до п.6 розділу III Порядку платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в податковій звітності. Дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника.

Згідно п.10 розділу III Порядку додатками до декларації є, зокрема, розрахунок сум податку на додану вартість за операціями із сільськогосподарськими товарами / послугами, що підлягають сплаті до державного бюджету та перерахуванню на спеціальний рахунок (ДС 10).

При цьому, згідно пп.2 п. 4 розд. V Порядку № 21, у рядках 1, 2, 3, 5 колонки А декларації вказуються загальні обсяги постачання товарів/послуг за звітний період, які оподатковуються за основною ставкою, за ставкою 7 %, за нульовою ставкою, звільнені від оподаткування відповідно до статті 197 розділу V Кодексу, тимчасово звільнені від оподаткування відповідно до підрозділу 2 розділу XX Кодексу, звільнені від оподаткування відповідно до міжнародних договорів (угод) та не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 розділу V Кодексу, та послуг, що не оподатковуються у зв'язку з їх місцем постачання за межами митної території України.

При визначенні обсягу постачання товарів/послуг за звітний (податковий) період платник зобов'язаний враховувати значення терміна "постачання товарів" відповідно до вимог підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 розділу I Кодексу та значення терміна "постачання послуг" відповідно до вимог підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 розділу I Кодексу.

В свою чергу, п.201.10 ст.201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Поряд з цим, податковим законодавством не покладено обов'язок на платника податків декларувати податкові зобов'язання за помилково виписаними податковими накладними.

Таким чином, приписами податкового законодавства визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ, і відповідно, підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість від 17.10.16 р. (0110-загальна) та податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2016 р. від 19.10.2016 р. (0121 - спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) з урахуванням уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 31.10.2016 р. та з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 07.11.2016р.

Так, між СТОВ «Агросвіт» та ПСП «Дружба» мали місце господарські операції по поставці люцерни «Веселоподільська - 1» 1 р., що підтверджується видатковою накладною № РН - 0003874 від 02.09.2016 року, довіреністю № 249 від 01.09.2016 року на отримання вказаного товару. Оплата вказаного товару була повністю оплачена 01.09.2016 року на суму 30600,00 грн., що підтверджується банківською випискою та актом взаємозвірки між підприємствами.

Таким чином, між СТОВ «Агросвіт» та ПСП «Дружба» мала місце лише одна господарська операція на загальну суму 30600,00 грн., а податкова накладна на аналогічну суму у розмірі 30600,00 грн. № 32/2 від 21.09.2016р була помилково виписана ТОВ "ВАСИЩЕВСЬКИЙ ЗАВОД РОСЛИННИХ ОЛІЙ", замість ПСП «Дружба», що вказує на відсутність порушення підприємством порядку заповнення рядка 1 табл.1 дод. 10 податкової декларації з ПДВ, а відтак суд приходить до висновку про безпідставність висновків контролюючого органу про порушення СТОВ «Агросвіт» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.209.2 ст.209 ПК України.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Салтівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області № від 08.12.2016 підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши постанову суду першої інстанції, підтверджує, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Салтівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2017р. по справі № 820/6976/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Донець Л.О. Мінаєва О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 16.05.2017 р.