Справа № 263/14707/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Скрипниченко Т.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року справа №263/14707/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2017 року у справі № 263/14707/16-а за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя про визнання дій протиправними та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17.11.2016 року звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя, в якому просив суд: визнати протиправними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя та скасувати рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя від 27.01.2016 року за № 15 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя призначити та виплачувати йому пенсію за віком відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення за призначенням пенсії, тобто з 29.10.2015 року; вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2017 року у справі № 263/14707/16-а адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя від 27.01.2015 року № 15 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_3 за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя призначити та виплачувати ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), пенсію за віком відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення за призначенням пенсії з 29.10.2015 року.

Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на норми Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року та зазначає, що позивачем до заяви про призначення пенсії на пільгових умовах було додано довідки, видані на тимчасово непідконтрольній території.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року з 01.12.2014 року довідки з бюджетних установ, підприємств та організацій, що перебувають на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та не переміщені в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження не в повному обсязі, не можуть підлягати до виконання. Тому за умови неможливості проведення перевірки відсутня підстава зарахування до пільгового стажу позивача спірний період роботи.

Апелянт на адресу суду надіслав клопотання, в якому просив розглянути справу без участі його представника.

Представником позивача на адресу суду надіслано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити її без змін. Справу просив розглянути без його участі.

Сторони у судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

29.10.2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До заяви про призначення пенсія були надані: копія трудової книжки, пільгова довідка від 19.08.2015 року видана ПАТ «Групова збагачувальна фабрика «Червона зірка» за № 3-122, історична довідка, копія військового квитка, копія паспорту, копія ідентифікаційного номеру, довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб про місцезнаходження юридичної особи ПАТ «Групова збагачувальна фабрика «Червона зірка» (а.с. 77).

27.01.2016 року за результатами розгляду заяви позивача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя винесено рішення № 15 про відмову в призначені пенсії на пільгових умовах у зв'язку з тим, що пільгова довідка ПАТ «Групова збагачувальна фабрика «Червона зірка» за № 3-122 видана 19.08.2015 року не має законних підстав (а.с. 6).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно записів у трудовій книжці, ОСОБА_3 з 30.08.1978 року по 19.11.1980 року працював за професією - електрослюсар по ремонту устаткування в ГЗФ «Червона Зірка» ГХК «Торезантрацит». З 17.01.1983 року по 20.03.2000 року позивач працював за професією-електрослюсар по ремонту устаткування в ГЗФ «Червона Зірка» ГХК «Торезантрацит». Професія «електрослюсар» перейменована на «електрослюсар (слюсар), черговий по ремонту устаткування (а.с. 10).

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) (далі - Закон № 1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до підрозділу 2030000а-19931 розділу 2 Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, яка втратила чинність 16.01.2003 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, професія «електрослюсар (слюсар) черговий та по ремонту устаткування» відносилась до Списку № 2.

Тобто, період роботи позивача на посаді електрослюсар (слюсар) черговий та по ремонту устаткування з 30.08.1978 року по 20.03.2000 року був передбачений Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За унормуванням п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В матеріалах справи наявна довідка № 3-122 від 19.08.2015 року, видана ПАТ «Групова збагачувальна фабрика Червона зірка», відповідно до якої ОСОБА_3 в період з 30.08.1978 року по 19.11.1980 року працював повний робочий день в ГЗФ «Червона Зірка» ГХК «Торезантрацит» та виконував роботу електрослюсара (слюсара) чергового та по ремонту устаткування», дана професія передбачена Списком № 2 (а.с. 7).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка № 3-122 від 19.08.2015 року, видана ПАТ «Групова збагачувальна фабрика Червона зірка», відповідно до якої ОСОБА_3 в період з 17.01.1983 року по 20.03.2000 року працював повний робочий день в ГЗФ «Червона Зірка» ГХК «Торезантрацит» та виконував роботу електрослюсара (слюсара) чергового та по ремонту устаткування», дана професія передбачена Списком № 2 (а.с. 8).

Як вбачається з рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя про відмову в призначенні пільгової пенсії, пенсійний орган послався на той факт, що ПАТ «Групова збагачувальна фабрика «Червона зірка» знаходиться у м. Торезі, смт. Пелагіївка, вул. Баумана, будинок 17, тобто на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Правовою підставою такої тези вказав ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та зазначив, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльності вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 ст. 9, є недійсними і не створюють правових наслідків (а.с. 6).

Колегія суддів вважає таке обгрунтування спірного рішення неправомірним з огляду на наступне.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII) I визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Як вбачається з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ПАТ «Групова збагачувальна фабрика «Червона зірка» знаходиться у м. Торезі Донецької області, смт. Пелагіївка, вул. Баумана, будинок 17 (а.с. 16).

Отже, з наведеного вбачається, що дія Закону № 1207-VII не поширюється на територію Донецької області і посилання пенсійного органу на Закон № 1207-VII є безпідставним, оскільки в даному випадку норми вказаного Закону не регулюють спірні відносини.

Крім того, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» від 7 листопада 2014 року № 595 визначено, що Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити: до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

З огляду на вищенаведене ПАТ «Групова збагачувальна фабрика «Червона зірка» не зможе забезпечувати провадження своєї діяльності на контрольованій території , то в даному випадку переміщення вказаного товариства не є необхідним.

Крім того, ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями території м. Тореза.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що немає підстав для зарахування до пільгового стажу позивача спірного періоду роботи через неможливість проведення відповідної перевірки.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності у сфері загальнообовязкового державного пенсійного страхування та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю) органами Пенсійного фонду України» від 29 липня 2015 року № 528 (далі - Постанова № 528) критеріями, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності у сфері загальнообовязкового державного пенсійного страхування, є: донарахування або зменшення суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), відображене у звітності за періоди до 1 січня 2011 року; зміни у відомостях про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню; дотримання строків подання звітності органам Пенсійного фонду України платниками збору на обовязкове державне пенсійне страхування; дотримання вимог законодавства у сфері загальнообовязкового державного пенсійного страхування (п. 1).

За встановленими критеріями субєкти господарювання відносяться до одного з трьох ступенів ризику - високого, середнього або незначного (п. 2).

Пунктом 3 Постанови № 528 визначено, що планові заходи державного нагляду (контролю) за дотриманням субєктами господарювання вимог законодавства у сфері загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюються органами Пенсійного фонду України з такою періодичністю: з високим ступенем ризику - не частіше одного разу на рік; із середнім ступенем ризику - не частіше одного разу на три роки; із незначним ступенем ризику - не частіше одного разу на пять років.

За приписами ст. 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено до 31 грудня 2017 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, наведеними вище нормами встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду планових заходів із здійснення державного нагляду у сфері господарської діяльності, тобто пенсійних орган позбавлений прав щодо проведення відповідних перевірок ПАТ «Групова збагачувальна фабрика «Червона зірка», що в даному випадку не позбавляє позивача права на призначення пенсії.

За приписами ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується колегією суддів при розгляді даної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На переконання колегії суддів відповідач не довів правомірності своїх дій відносно предмету позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 165, 167, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2017 року у справі № 263/14707/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Колегія суддів: Міронова Г.М.

ОСОБА_4

ОСОБА_5