Справа № 1570/7564/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" травня 2017 р. м. Київ К/800/16949/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Нечитайла О.М., Олендера І.Я.,
розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014

у справі № 1570/7564/2012 Одеського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ-ПЛАСТ»

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Одеської області ДПС № 155/22-213/32431058/1556 від 01.08.2012.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального права, та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для зменшення у податковому обліку позивача за березень, вересень 2011 року від'ємного значення ПДВ на 111633,00 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням від 01.08.2012 № , з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 24.07.2012 № 155/22-213/32431058/1556. Згідно з цим актом позивач порушив норми підпунктів 14.1.36, 14.1.185, 14.1.191, 14.1.202, 14.1.203 пункту 14.1 ст. 14, підпунктів 44.1, 44.6 ст. 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (ПК): завищено податковий кредит у податковому обліку за березень, вересень 2011 року на загальну суму 111633,00 грн. за наслідками нікчемних правочинів із поставки від ТОВ «Маркет-строй Ко» та ТОВ «Тетрабудсервіс» підрядних послуг, у результаті чого завищено рядок 24 декларації «Від'ємне значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного періоду» на 111633,00 грн., в тому числі: за березень 2011 року на 42802,00 грн., за вересень 2011 року - 68831,00 грн.

Висновок про нікчемність правочинів між позивачем та цими постачальниками обґрунтовано посиланням на встановлені ознаки фіктивності цих постачальників, як-то: відсутність за місцезнаходженням; відсутність у них основних фондів, трудових ресурсів та інших матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення поставки; письмових підтверджень від засновника ТОВ «Тетрабудсервіс» громадянина ОСОБА_4 про його непричетність до діяльності цієї юридичної особи та її реєстрацію на своє ім'я за винагороду; порушення кримінальної справи за фактом фіктивного підприємництва з використанням ТОВ «Тетрабудсервіс».

У судовому процесі встановлено, що з посиланням на поставку позивачу від ТОВ «Маркет-строй Ко» та ТОВ «Тетрабудсервіс» підрядних послуг та товарів (будівельні матеріали, фото-двері, пожежні шафи, двері протиударні тощо) від імені цих постачальників виписано на адресу позивача податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував суми податкового кредиту у податковому обліку за березень, вересень 2011 року.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04.07.2013 № 408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з реального характеру поставки позивачу підрядних послуг та товарів від ТОВ «Маркет-строй Ко» та ТОВ «Тетрабудсервіс». Такий висновок суд апеляційної інстанції обґрунтував посиланням на надані позивачем документи бухгалтерського первинного обліку, виписаними на господарські операції з поставки між позивачем і цими контрагентами (видаткові накладні, податкові накладні, рахунки-фактури, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, акти приймання виконаних робіт, договірна ціна, локальний кошторис, підсумкові відомості ресурсів, довідка про вартість виконаних робіт, платіжні доручення). Крім того, апеляційний суд вказав про недоведеність з боку податкового органу обставин нікчемності правочинів, укладених позивачем із ТОВ «Маркет-строй Ко» та ТОВ «Тетрабудсервіс».

Разом із тим, з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна погодитись.

Згідно з пунктом 201.1 ст. 201 ПК платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України 21.12.2010 № 969, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 р. за № 1401/18696 (втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 1 листопада 2011 року № 1379), всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Заперечуючи проти адміністративного позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача суми податкового кредиту та від'ємного значення суми ПДВ, ДПІ у судовому процесі посилається на обставини, які спростовують реальний характер поставки позивачу від ТОВ «Маркет-строй Ко» та ТОВ «Тетрабудсервіс» підрядних послуг та товарів, позбавляють документи, підписані з посилання на правочини з цими постачальниками, значення доказів права на податковий кредит. Так, контролюючий орган посилається на такі обставини, як відсутність у вказаних постачальників основних фондів (складських приміщень, транспортних засобів тощо) та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення господарської діяльності; на пояснення громадянина ОСОБА_4 (засновник ТОВ «Тетрабудсервіс»), в яких він заперечує своє відношення до господарської діяльності цього підприємства, зазначає про його реєстрацію за винагороду; на те, що ОСОБА_5, який є громадянином Російської Федерації, значиться керівником ТОВ «Тетрабудсервіс», прізвище та ініціали якого зазначені в податкових накладних, виписаних від імені ТОВ «Тетрабудсервіс», у 2011 році перебував на території Російської Федерації та спростував ведення господарської діяльності від імені цього товариства; порушення відносно невстановлених осіб кримінальної справи № 50-6270 за фактом фіктивного підприємництва ТОВ «Тетрабудсервіс» (частина 2 ст. 205 Кримінального кодексу України).

Вказані докази та обставини судом першої інстанції були оцінені як свідчення відсутності реального характеру поставки позивачу від ТОВ «Маркет-строй Ко» та ТОВ «Тетрабудсервіс» підрядних послуг та товарів. При цьому, роблячи вказаний висновок, суд першої інстанції також врахував відсутність цих постачальників за своїм місцезнаходженням; відсутність у них матеріальних та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних як для здійснення господарської діяльності взагалі, так і для поставки позивачу товарів. Ці обставини встановлені судом на підставі оцінки доказів у справі, яка відповідає вимогам ст. 86 КАС України, з врахуванням, в тому числі, отриманої ДПІ під час здійснення заходів податкового контролю податкової інформації щодо діяльності зазначених вище юридичних осіб, виконання ними податкового обов'язку.

Висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20.01.2016 у справі за позовом ПАТ «МТС Україна» до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень. Згідно з цією правовою позицією надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

При цьому, висловлюючи свою позицію щодо оцінки доданих до матеріалів справи пояснень посадових осіб платника податків - постачальника товарів (послуг), Верховний Суд України вказав, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

У постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі за позовом ТОВ «Ампір СВ» до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Верховний Суд України, застосовуючи норми підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, вказав, що обов'язковою умовою виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення операцій з поставки документами первинного бухгалтерського обліку та податкового обліку, щодо яких встановлена нормативна вимога. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару (послуг).

Згідно зі статтею 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд апеляційної інстанції не дотримався правової позиції, викладеної в зазначених судових рішеннях Верховного Суду України, неправильно застосував вище наведені норми, внаслідок чого дійшов неправильного висновку щодо результату розгляду спору.

З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не було підстав, встановлених ст. 202 КАС України, для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити, скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2014, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2013 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді: ПідписО.М. Нечитайло
підписІ.Я. Олендер