Справа № 227/788/17
Суддя: Хоменко Д. Е.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

12.05.2017 227/788/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Хоменко Д.Є.

за участю секретаря - Малашко С.В.

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Нижник Л.М., Леонтович С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту Добропільської районної державної адміністрації, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту Добропільської районної державної адміністрації (далі - відповідач), про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є внутрішньо переміщеною особою, яка була вимушена покинути своє постійне місце проживання з території м.Донецька з метою уникнення негативних наслідків у зв'язку з проведенням бойових дій в зоні АТО. На даний момент проживає в АДРЕСА_1. 20.10.2014р. звернуся до органів соціальної служби з метою постановки на облік та отримання адресної допомоги, яка виплачувалась з 28.11.2014р. в розмірі 442,00грн. для особи працездатного віку, але у зв'язку із статусом безробітного з 20.12.2014р. по 19.02.2015р. така допомога склала 221,00грн. З 01.03.2015р. було зупинено вказану виплату. 01.02.2017р. позивач працевлаштувався на посаду охоронця в ТОВ «Агенція безпеки» та у лютому 2017р. звернувся до відповідача з повідомлення про це для оформлення заяви про відновлення виплат адресної допомоги ВПО, але відповідачем було відмовлено. Вважає, що відповідні дії відповідача є протиправними та такими, що порушують гарантії прав і свобод. Просить суд: визнати дії Управління соціального захисту Добропільської районної державної адміністрації неправомірними; зобов'язати Управління соціального захисту Добропільської районної державної адміністрації провести дії відповідно до вимог чинного законодавства та призначити і виплатити щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 10.02.2017 року; стягнути з відповідача сплачені судові витрати.

23.03.2017р. на адресу суду від начальника Управління соціального захисту Добропільської районної державної адміністрації надійшло заперечення проти адміністративного позову, відповідно до якого, відповідач вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки через невиконання позивачем вимог п.7 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р №505, з 13.03.2015р. позивачу УПСЗН у Жовтневому районі була припинена виплата щомісячної адресної допомоги. У лютому позивач звернувся до Управління з повторним зверненням щодо призначення допомоги та на підставі п.7. абзацу 3 п.12 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р №505, позивач втратив право на призначення адресної допомоги. Вважають, що виплата допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплат грошової допомоги. Тому просять в повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

В судовому засіданні кожна із сторін процесу підтримала свої вимоги і заперечення та просили суд їх задовольнити.

Вивчивши письмові матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до копії довідки від 09.08.2016р. №, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, мешкає по вул. Лугова, будинок №2 в с.Ганнівка Добропільського району Донецької області (а.с.7).

Згідно довідки №13/1 від 08.02.2017 року, позивач працює охоронцем на ТОВ «Агентство безпеки» з 01.02.2017р. по цей час, тобто, по день видачі вказаної довідки, згідно наказу №31 л/с від 31.01.2017року (а.с.9).

10.02.2017р. позивач звертався до відповідача із заявою щодо призначення щомісячної адресної допомоги, але листом від 15.02.2017р. №08-3/329 позивачу було відмовлено, оскільки, на думку відповідача через не працевлаштування позивача протягом двох місяців з 01.03.2015р. була припинена виплата щомісячної адресної допомоги. Тому, на підставі п.7 та абзацу 3 п.12 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р №505, при повторному зверненні позивач втратив право на призначення адресної допомоги за наведених вище підстав, навіть за умов подальшого працевлаштування (а.с.8).

Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного(норми законодавства приводяться у редакції чинній на момент правовідносин).

Згідно статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

У відповідності до п.2 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 (далі за текстом - Порядок) грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пункт 3 Порядку визначає, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2 400 гривень. Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Пунктом 5 Порядку, серед іншого, визначено, що для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім'ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.

Порядком, зокрема п.6 визначені виключні випадки коли грошова допомога не призначається, а саме, у випадках коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення ; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Абзац перший п.7 Порядку визначає, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги(п.12 Порядку).

Отже, випадки не призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг(далі за текстом - грошова допомога), визначені п.6 Порядку.

Виходячи із приписів вказаного нормативного акту, зокрема, пунктів 2,3,5,7,12 суд вбачає, що під строком надання грошової допомоги розуміється шести місячний термін, який обраховується з дня звернення особи за допомогою.

Із цього випливає, що позиція відповідача, яка ґрунтується на приписах абз.2 п.3 Порядку (Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається) та п.12 Порядку (Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги) є помилковим, адже жодною нормою Порядку право позивача на отримання грошової допомоги не обмежено одним зверненням після спливу шестимісячного строку. Тобто, не зважаючи на припинення відповідачем грошової виплати позивачу на підставі п.7 Порядку з 13.03.2015 року, після спливу шестимісячного строку (наступного строку згідно приписів абз.2 п.3), тобто з 13.09.2015 року, особа має законне право на звернення за призначенням грошової допомоги.

Вказана позиція суду підтверджується п.6 Порядку, яким визначені виключні випадки коли грошова допомога не призначається, і, серед вказаних випадків, відсутній випадок звернення особи за призначенням грошової допомоги після припинення її виплати даній особі відповідно до пункту 7 цього Порядку .

Отже, відповідач, відмовивши у призначенні грошової допомоги позивачу фактично обмежили його в реалізації права на соціальний захист, передбачений ст.46 Конституції України.

Стаття 19 Конституції України проголошує, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (Стаття 64 Конституції України).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про порушення відповідачем прав позивача, шляхом звуження його права на звернення і отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що має наслідком задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.158- 160 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту Добропільської районної державної адміністрації, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати дії Управління соціального захисту Добропільської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті допомоги - неправомірними.

Зобов'язати Управління соціального захисту Добропільської районної державної адміністрації провести дії відповідно до вимог чинного законодавства та призначити і виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 10.02.2017 року.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління соціального захисту Добропільської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1(іпн.НОМЕР_1), понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.. 00 коп.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 12 травня 2017 року.

Повний текст постанови виготовлено 15 травня 2017 року.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Д.Є. Хоменко