Справа № 2-а-1028/09/1512
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2011-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-1028/09/1512

Категорія:10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Таварткіладзе О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси на постанову Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2009 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси про визнання дій протиправними і зобов'язання стягнути невиплачену соціальну допомогу,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року позивач звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами.

Позивач зазначив, що він відноситься до категорії діти війни та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на те, що таке підвищення до пенсії йому не виплачувалось, просив зобов'язати відповідача здійснити відповідні перерахунки за 2007-2008 роки.

Вищезазначеною постановою суду першої інстанції позов задоволено частково: зобов'язано відповідача сплатити на користь ОСОБА_1 невиплачену державну соціальну допомогу у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року включно в сумі 927 грн. 06 коп. та за період з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року включно в розмірі 985 грн. 85 коп., а всього зобов'язано сплатити заборгованість за вказані періоди на загальну суму 1912 грн. 91 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, пенсійний орган звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі пенсійного органу, зокрема, зроблено посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення.

Судом встановлено, що позивач відноситься до категорії діти війни.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже відповідно до положень вказаного закону пенсія позивача повинна виплачуватись із збільшенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду, що розмір мінімальної пенсії за віком необхідно обраховувати відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Згідно з п. п. 7 п. 2.1. Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства.

Таким чином суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком, а бездіяльність відповідача щодо не нарахування вказаного підвищення є незаконною.

Колегія суддів зазначає, що оскільки Кабінет Міністрів України в 2006 році не визначив порядку виплати надбавки до пенсії дітям війни, то вимоги позивача, що стосуються 2006 року, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 100 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з проханням відновити пропущений строк звернення до суду тільки 03 квітня 2009 року, тобто наполягав на його застосуванні та відповідному поновленні, а тому колегія суду не вважає за можливе залишити постанову суду першої інстанції в цій частині без змін.

Доводи позивача щодо необізнаності не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

За таких підстав колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 22 травня 2008 року.

До того ж, встановивши, що відповідачем порушено норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції повинен був визнати такі дії неправомірними і зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Тому, на підставі викладеного та враховуючи приписи ч. 2 ст. 152 Конституції України та наявність Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007, Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача за 2007-2008 роки суперечить наведеним вище положенням. Таким чином з урахуванням викладеного перерахунок пенсії позивачу необхідно здійснювати з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Враховуючи часткове задоволення позову, згідно з частиною 3 ст. 94 КАС України відповідному перерозподілу між сторонами підлягає судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції правильно вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм процесуального права, колегія суддів на підставі п.1 ч.1 ст. 201, ч. 2 ст.205 КАС України, вважає необхідним змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 11, 195, 197; п.2 ч.1 ст. 198; п.1 ч.1 ст. 201; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси задовольнити частково, постанову Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2009 року змінити, виклавши резолютивну частину судового рішення в такій редакції:

"Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси щодо не нарахування доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком ОСОБА_1, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Позовні вимоги в іншій частині залишити без розгляду.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 - 1 грн. 70 коп. судового збору."

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян