Справа № 686/8444/17
Суддя: Мороз В. О.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/8444/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Мороз В.О., ознайомившись із адміністративним позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання частково незаконним та скасування рішення субєкта владних повноважень, -

встановила:

04 травня 2017 року ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулася до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 10.11.1994 року № 113 в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,32 га за ОСОБА_3

У відповідності до вимог ст. 107 КАС України при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суддя зясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "субєкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС України). Отже, визначальним при визначенні підсудності спору адміністративним судам є не тільки субєктний склад, а й належність спору до публічно-правового.

З аналізу вказаних норм права вбачається, що предметом адміністративного позову може бути визнання неправомірними лише тих рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які безпосередньо впливають на права та обов'язки позивача у сфері саме публічно-правових відносин.

Окрім того, пунктами 6, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, п.п. "а", "б", "в", "г" ст.12 ЗК України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

Тобто, суди мають виходити з того, що згідно зі ст.ст.13 і 14 Конституції України, ст.ст.177, 181, 324 і глави 30 ЦК України земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст.1 ЦК України, ст.ст. 2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст.16, 21, 393 ЦК України, ст.152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (ст.ст.116, 118, 123, 128, 131, 144,146, 147, 149, 151 ЗК України та інші), крім спорів, передбачених ч.1 ст.16 ЗУ «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (ст.ст.210, 211 ЗК України), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (ст.212 ЗК України).

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з субєктами підприємницької діяльності.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, повязані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими. А індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обовязки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

Як вбачається із змісту позову, позивач оспорює неправомірне рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 10.11.1994 року № 113 в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,32 га за ОСОБА_3

В даному випадку Хмельницька міська рада реалізує свої повноваження власника землі, і виступає рівноправним субєктом земельних відносин. У відносинах з приводу яких виник спір, відповідач не здійснював владні управлінські функції. Тобто, даний позов спрямований на захист прав у сфері цивільно-правових, а не публічно-правових відносин, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства.

Отже, даний позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження по адміністративному позову ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання частково незаконним та скасування рішення субєкта владних повноважень, слід відмовити, оскільки дані вимоги слід заявляти в порядку, передбаченому ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя -

постановила:

Відмовити у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання частково незаконним та скасування рішення субєкта владних повноважень.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби у Хмельницькому районі повернути ОСОБА_1, сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (квитанція № 5 від 01.07.2016 року) та судовий збір в сумі 89 грн. (квитанція № 17535912 від 14.04.2017 року).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя