Справа № 802/516/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 травня 2017 р. Справа № 802/516/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М.О.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Черпітяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) із позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, податковий орган, відповідач) у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької Вінницька ОДПІ за № від 06.08.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, на загальну суму 115014, 47 грн. у тому числі за основним платежем на суму 92 011, 58 грн. та за штрафними санкціями на суму 23 002, 89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ "Дельта Банк" за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року відповідачем складено акт №1639/1701/НОМЕР_1 від 22.06.2015 року, яким встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 92011,58 грн. На підставі вказаного акту перевірки 06.08.2015 року відповідачем прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке, на думку позивача, є протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки ані акт перевірки, ані документи додані до нього не деталізують з чого саме складається загальна сума прощеної заборгованості у розмірі 542594,02 грн.

Окрім того, як вказує позивач, згідно норм податкового законодавства, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи у вигляді суми процентів, комісій1 та/або штрафних санкцій (пені), прощених, (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Таким чином оподаткуванню підлягає лише прощена кредитором основна сума кредиту, тобто «тіло» кредиту. Оскільки, на думку позивача, анульовано саме штрафні санкції, а тому відсутні підстави для нарахування відповідного податку.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з наведеними у позовній заяві та додаткових поясненнях обґрунтуваннями. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала, з підстав зазначених у письмових запереченнях. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що при проведенні позапланової перевірки ОСОБА_3 було встановлено, що останній перебував у договірних взаємовідносинах з АТ "Дельта Банк" та у четвертому кварталі 2013 року отримав дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) кредитного боргу в сумі 542 594, 02 грн. Відтак позивач повинен був включити цю суму до загального місячного (річного) оподаткованого доходу, що не зробив, що і стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Враховуючи зазначене, просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

На підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України та наказу Вінницької ОДПІ №1712 від 05.06.2015 року посадовими особами Вінницької ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт №1639/1701/НОМЕР_1 від 22.06.2015 року (а.с. 11-17), яким зроблено висновки про порушення позивачем вимог абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 92 011,58 грн.

06.08.2015 року відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення за № про збільшення ОСОБА_3 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 115 014, 47 грн. у тому числі за основним платежем на суму 92 011, 58 грн. та за штрафними санкціями на суму 23 002, 89 грн. (а.с. 18).

Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Як встановлено Вінницькою ОДПІ під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, позивач перебував у договірних взаємовідносинах з АТ "Дельта Банк" та у 2013 році отримав дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) боргу в сумі 542 594,02 грн., з них:

- 300 482, 93 грн. згідно додаткового договору за №2 від 23.12.2013 року до Договору про надання споживчого кредиту за №0 від 02.11.2007 року "про прощення (анулювання) боргу";

- 242 111, 09 грн. згідно додаткового договору №2 від 23.12.2013 року до Договору про надання споживчого кредиту за №0 від 02.11.2007 року "про прощення (анулювання) боргу".

В порушення частини "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, фізична особа ОСОБА_1 не подав податкової декларації про майновий стан і доходи платника податків - фізичної особи за 2013 рік, граничний строк подання якої 01.05.2014 року, та не сплатив податок на доходи фізичних осіб в сумі 92011,58 грн.

Перевіряючи такі висновки контролюючого органу суд зазначає, що згідно з п. 162.1 ст. 162 ПК України, платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, фізична особа-нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент.

Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків-резидентів від страхування ризиків страхувальників-резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента-юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV цього Кодексу.

Відповідно до п.163.1 ст. 163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи, тобто доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

В силу положень абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (у редакції чинній на момент анулювання боргу), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Змістовний правовий аналіз наведених норм податкового закону дає підстави для висновку про те, що обов'язок із самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу або укладення відповідного договору;

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду;

- відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

З'ясовуючи наявність вищезазначених умов в разі анулювання (прощення) банком кредитної заборгованості, суд зважає на таке.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу ІV цього Кодексу).

Отже, визначальною ознакою доходу платника податку, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Відтак прощена (анульована) сума заборгованості може вважатися доходом боржника лише у випадку фактичного отримання боржником цієї суми.

Окремо суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 статті 546 ЦК України).

Отже, пеня є лише засобом забезпечення виконання договірних зобов'язання, проте дана сума не отримується боржником в грошовій формі , а відтак не є додатковим благом в розумінні підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові ВСУ від 16.09.2015р.

Тому відсотки за користування кредитом та пеня, нараховані банком відповідно до умов кредитного договору та в подальшому анульовані (прощені) ним, не можуть вважатися доходом платника податків в розумінні вимог податкового законодавства, який підлягає оподаткуванню на підставі абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

В контексті зазначеного також слід звернути увагу на те, що в силу вимог п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України (в редакції, чинній з 07.05.2015 р., тобто на момент прийняття оскаржуваного рішення), який вважає за необхідне застосувати позивач, сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються.

Таким чином, законодавець фактично усунув існуючі розбіжності у трактуванні поняття доходу як додаткового блага та визначив, що сума відсотків, пені, штрафних санкцій, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Із наданої довідки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" від 26.04.2017 року за №3434 та додаткових документів видно, що 23.12.2013 року ОСОБА_1 та АТ "Дельта Банк" укладено Додатковий договір №2 до Кредитного договору №0 від 02.11.2007 року, яким анульовано (прощено) частину заборгованості, яка у загальному розмірі складає 300 482, 93 грн., з них: 284 979, 54 грн. - сума кредиту та 15 503, 39 грн. - сума нарахованих процентів.

23.12.2013 року між ОСОБА_1 та АТ "Дельта Банк" укладено Додатковий договір №2 до Кредитного договору №0 від 02.11.2007 року, яким анульовано (прощено) частину заборгованості, яка у загальному розмірі складає 242 111, 09 грн., з них 211 303, 67 грн. - сума кредиту та 30 807, 42 грн. - сума нарахованих процентів.

Таким чином, сума прощеного боргу за кредитними договорами АТ "Дельта Банк" від 02.11.2007 року №0 та №0 в частині нарахованих процентів складає 46 310, 81 грн. (15 503, 39 + 30 807, 42), в частині суми основного боргу («тіла») -496283,21 грн. (284 979, 54+211 303, 67)

В свою чергу, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачем в порушення п.п. 49.18.4 п. 49.18. ст. 49, п.п. "в" п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 с. 179, п.п 164.2.17 п. 164.2 с. 164 ПКУ не було подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік згідно отриманого доходу як додаткове благо без сплати податку на доходи фізичних осіб. Сума такого доходу від АТ "Дельта Банк" складає 496 283, 21 грн.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що податок з доходів фізичних осіб ОСОБА_3, має бути розрахований наступним чином:

- 496 283,21 грн. (сума списаного основного боргу (тіла) з якої:

- 11 470 грн. (сума списаного основного боргу (тіла) 10 мін.зар.плат) х 15% (ставка податку) = 1720, 50 грн.;

- 484 813,21 (сума списаного основного боргу (тіла)) х 17% (ставка податку) = 82418,24 грн.

1720, 50 грн. + 82 418,24 грн. = 84 138, 74 грн. (загальна сума податку (основний платіж));

- 84 138, 74 грн. (загальна сума податку) х 25% (ставка штрафних санкцій) = 21 034,68 грн. (сума штрафних санкцій).

Отже, ОСОБА_3 має сплатити податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 105 173, 42 грн., з яких 84 138, 74 грн.(основний платіж) та 21 034,68 грн. (штрафні санкції), тоді як податковим органом нараховано 115 014,47 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Вінницької ОДПІ від 06.08.2015 року № в частині нарахування податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_3 в сумі 9 841, 05 грн., виходячи з наступного розрахунку:

- 46 310, 81 грн. (сума списаних відсотків) * 17% (ставка податку)= 7 872, 84 грн.(загальна сума податку (основний платіж));

- 7 872, 84 грн. (загальна сума податку (основний платіж)) *25% (ставка штрафних санкцій) = в сумі 1 968, 21 грн. (сума штрафних санкцій).

При ухваленні рішення в даній справі суд також керувався наступним.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що податковим органом частково доведено правомірність оскаржуваного рішення, а відтак позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, у разі якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 06.08.2015 року №, прийняте Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області в частині нарахування податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 7 872, 84 (сім тисяч вісімсот сімдесят дві гривні 84 копійки) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 1 968, 21 (одна тисяча дев'ятсот шістдесят вісім гривень 21 копійка).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судовий збір, сплачений згідно квитанції №0820-4331-3801-5846 від 31.03.2017 р. в сумі 92,01 грн. (дев'яносто дві гривні 01 копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Костянтина Василенка, 21).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Воробйова Інна Анатоліївна

Згідно з оригіналом.

Суддя:

Секретар: