Справа № 826/23388/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 травня 2017 року письмове провадження № 826/23388/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Огурцова О.П., Кузьменка В.А. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомОСОБА_1
до треті особиГолови Державного агентства лісових ресурсів України Ковальчука О.П. Державного агентства лісових ресурсів України Асоціація «Всеукраїнська організація деревопереробної промисловості» ОСОБА_3
провизнання протиправним наказу № 382-к

До окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1.) з позовом до Голови Державного агентства лісових ресурсів України Ковальчука О.П. (далі - відповідач 1 або Голова Держлісагентства), в якому просив:

1. Визнати незаконним одноосібно, без проведення конкурсу, прийнятий Головою Держлісагентства наказ №382-к від 10.08.2015 «Про призначення в порядку переведення тимчасово виконуючим обов'язки начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_3».

2. Скасувати одноосібно, без проведення конкурсу, прийнятий Головою Держлісагентства наказ №382-к від 10.08.2015 «Про призначення в порядку переведення тимчасово виконуючим обов'язки начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_3».

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов позивач зазначив, що спірний наказ є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки він прийнятий відповідачем з перевищенням владних повноважень, всупереч частин 2, 3 статті 5, статті 8, частини 2 статті 19, частини 2 статті 55 Конституції України, частини 1 статті 15 Закону України «Про державну службу», частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та порушує права позивача як громадянина України, який має право брати участь в управління державними справами, вільно обирати і бути обраним до органів державної влади, рівного доступу до державної служби.

У ході підготовчого провадження, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Асоціацію «Всеукраїнська організація деревопереробної промисловості» (далі також - третя особа 1 або Асоціація).

Ухвалою суду від 16.03.2016 до участі у справі в якості другого відповідача залучено Державне агентство лісових ресурсів України (далі також - відповідач 2 або Держлісагентства), а також залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (далі також - третя особа 1 або ОСОБА_3М.).

Третя особа 1 підтримала позицію позивача, наголошуючи на необґрунтованості та нерозсудливості спірного рішення (наказу).

Відповідач 2 проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог з підстав їх безпідставності та необґрунтованості, оскільки позивачем не наведено підстав порушення його прав, свобод та інтересів, а також зважаючи на те, що позивачем не наведено доказів застосування до нього оскаржуваного наказу та не доведено перебування у відносинах, до яких оспорюваний акт індивідуальної дії може бути застосований. Окрім того, відповідачем 2 подано суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропущенням позивачем місячного строку звернення до суду (оскільки позов стосується проходження публічної служби).

Третя особа 2 про позову заперечила, просила суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, оскільки позивачем не наведено підстав порушення його прав, свобод та інтересів.

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неприбуттям у судове засідання відповідача 1, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

При цьому, суд одразу наголошує на тому, що судове засідання за участю позивача 28.09.2016 відбувалося в режимі відеоконференції з Волинським окружним адміністративним судом, під час якого позивачем було заявлено усне клопотання про відмову від позову та закриття провадження у справі, проте до прийняття судом у письмовому провадженні рішення по суті даної справи від позивача не надійшло відповідне обґрунтоване клопотання у письмовому вигляді, у зв'язку з чим суд не може прийняти таку відмову позивача в усній формі, оскільки це може призвести до порушення прав інших учасників даного процесу.

З огляду на зазначене, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їхні позиції, судом встановлено наступне.

Наказом Держлісагентства від 10.08.2015 № 382-к «Про призначення в порядку переведення тимчасово виконуючим обов'язки начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_3», підписаним Головою Держлісагентства Ковальчуком О.П., з 12.08.2015 на період призначення в установленому законодавством порядку керівника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, на відповідну посаду призначено ОСОБА_3, як такого, що успішно пройшов стажування.

Вважаючи зазначений наказ незаконним та таким, що істотно порушує права позивача, він звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Відповідно до частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.

При цьому, позивач оскаржує наказ від 10.08.2015 № 382-к, яким ОСОБА_3 призначено виконуючим обов'язки начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства. Тобто оскаржує правовий акт індивідуальної дії, який породжує права й обов'язки тільки для того суб'єкта, якому він адресований, - ОСОБА_3

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із виданням оскаржуваного наказу від 10.08.2015 № 382-к, не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із даним адміністративним позовом, що вказує на невірно обраний позивачем спосіб захисту.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, зокрема, в постанові від 28.02.2017 (№ 21-3829а16).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючий до уваги викладене, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді О.П. Огурцов

В.А. Кузьменко