Справа № 805/1663/17-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

10 травня 2017 р. Справа №805/1663/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І.С. за участю секретаря судового засідання Зими М.В., під час підготовчого провадження у попередньому відкритому судовому засіданні по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2) з вимогами:
розірвати контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України, укладений ОСОБА_1 28.10.2013 року, який діяв з 28.10.2013 року по 28.10.2016 року;
зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби.
27.04.2017 року через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду надав уточнюючу позовну заяву з урахуванням якої просить:
поновити строк звернення до суду з даним адміністративним позовом;
розірвати контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України, укладений ОСОБА_1 28.10.2013 року, який діяв з 28.10.2013 року по 28.10.2016 року;
зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом позивач зазначає, що 23.11.2016 року звернувся до Краматорського міського суду з позовом про розірвання контракту про проходження військової служби в Збройних Силах України. Рішенням Краматорського міського суду від 23.01.2017 року позов задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16.03.2017 року рішення Краматорського міського суду від 23.01.2017 року скасовано, провадження по справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. На підставі вищевикладеного позивач просив суд поновити строки звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Разом з тим, 26.04.2017 року представником відповідача-2 - Військової частини НОМЕР_1 заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду. Відповідач зазначає, що, на його думку, позивач вважає незаконним саме факт продовження строку дії контракту після 28.10.2016 року, тому по суті оскаржує наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 27.10.2016 року № 312, тобто про факт продовження строку дії контракту про проходження військової служби військовослужбовцю стало відомо 28.10.2016 року, а відтак таке рішення могло бути оскаржено в строк до 28.11.2016 року. З огляду на те, що позивач звернувся до суду лише у квітні 2017 року, в той час як частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, відповідач наголошує на пропущенні строку звернення до адміністративного суду із заявленою позовною заявою та просить застосувати наслідки, передбачені статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України укладено між Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 строком на три роки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.03.2016 року молодшого сержанта ОСОБА_1 вирішено вважати, що 09.03.2016 року вибув до нового місця служби м. Краматорськ.
24.09.2016 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення із Збройних Сил України у зв`язку із закінченням терміну дії контракту та небажанням його продовжувати.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 312 від 27.10.2016 року вирішено: «продовжити військову службу понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та строк необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового контракту молодшому сержанту ОСОБА_1 , стрільцю взводу охорони роти охорони з 28 жовтня 2016 року».
Позивач звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про розірвання контракту військовослужбовця.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23.01.2017 року вирішено: «Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про розірвання контракту військовослужбовця задовольнити. Розірвати контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України, укладений між командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 жовтня 2013 року».
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16.03.2017 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23.01.2017 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про розірвання контракту військовослужбовця закрито, оскільки позовні вимоги є публічно-правовими відносинами та не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
11.04.2017 року позивач надіслав розглядаємий адміністративний позов до Донецького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку, який надійшов до суду 12.04.2017 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Положеннями ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України) визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частиною першою ст. 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Вирішуючи питання щодо можливості визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду, суд виходить з того, що сам по собі цей інститут має на меті полегшення надання учасниками процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.
Поряд із цим, право особи на судовий захист гарантується ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому має пріоритетне значення під час здійснення правосуддя, зокрема, при вирішенні судом питання щодо надання можливості його реалізації особою, якій воно надано.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема з п.п. 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі Мельник проти України право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги; однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.
В п. 30 рішення від 25 жовтня 2007 року у справі Балацький проти України йдеться, що неможливо припустити, щоб п. 1 ст. 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків буде остаточно вирішено.
В п. 62 рішення від 19 квітня 2007 року у справі Vilho Eskelinen and Others v. Finland Європейський Суд з прав людини зазначив, що в принципі не може бути виправданням виключень з гарантій статті 6 звичайного трудового спору на підставі специфічного характеру відносин між конкретним державним службовцем і відповідною державою. Відтак, прийнятним вважатиметься застосування в таких випадках статті 6. Саме держава-відповідач повинна буде довести, по-перше, що заявник-державний службовець не мав права на розгляд його справи в суді відповідно до національного права, і, по-друге, що виключення права з-під дії статті 6 для державного службовця є виправданим.
У п. 22 рішення від 11 лютого 2008 року у справі Мітін проти України Європейський Суд з прав людини зазначив, що відповідно до рішення Великої палати у справі Вілхо Ескалайнена, стаття 6 Конвенції у цивільному аспекті має застосовуватися до всіх спорів, які стосуються державних службовців, якщо національне законодавство не виключає можливості звернення до суду осіб, що обіймають певні посади, чи категорій працівників, про яких йдеться, і таке виключення базується на об`єктивних підставах.
У рішеннях по справі "МірагальЕсколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, з урахуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права, а також норм частини 2 статті 8, частини 2 статті 9 КАС України, суд вважає, що пропуск позивачем встановленого статтею 99 КАС України строку звернення до суду з даним позовом не може слугувати перешкодою для надання судового захисту в разі порушення прав позивача.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Враховуючи те, що у листопаді 2016 року позивач із аналогічними позовними вимогами звертався з позовом до Краматорського міського суду Донецької області, за результатом розгляду якого ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16.03.2017 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23.01.2017 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про розірвання контракту військовослужбовця закрито, оскільки позовні вимоги є публічно-правовими відносинами та не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду. Отже з метою реалізації права позивача на судовий захист, враховуючи, що в розумінні рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria", «судом, встановленим законом,» із розгляду заявленого спору є окружний адміністративний суд, враховуючи принцип верховенства права та конституційні гарантії права на оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, суд вважає можливим визнати причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом поважними.
Оскільки правовим наслідком визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду є можливість розгляду та вирішення справи з прийняттям рішення по суті позовних вимог, клопотання відповідача 2 про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 99, 100, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ухвалив:

Клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду з даним адміністративним позовом задовольнити.
Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії.
В задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту постановлення.
Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення у справі.

Суддя Молочна І. С.