Справа № 813/4231/16
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року Справа № 813/4231/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

представник позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області «По особовому складу» №995 о/с від 12.09.2016 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУМВС за ст. 64 «г» Положення (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року;

- поновити на посаді інспектора відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУМВС старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2;

- стягнути на користь ОСОБА_2 з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.12.2016 року провадження у даній справі відкрито та призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ГУ МВС України у Львівській області наказом від 12.09.2016 року протиправно звільнив позивача з займаної посади інспектора відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУМВС з 06.11.2015 року, у зв'язку із скороченням штатів, з позбавленням можливості подальшого використання позивача на службі. Позивач наголошує, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 року визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 37о/с від 26.01.2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 із займаної посади, поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУ МВС з 26 січня 2015 року. На виконання вказаної постанови відповідачем видано наказ №994 о/с від 1.09.2016 року про поновлення ОСОБА_2 на раніше займаній посаді. Однак, в той же день наказом №995 о/с позивача звільнено з ОВС за ст. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, через скорочення штатів. Позивач зазначає, що відповідач не виконав вимог ст.49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в частині повідомлення не менш як за 2 місяці про майбутнє звільнення з посади. Крім того, наголошує на тому, що відповідач позбавив можливості у реалізації права на проходження служби у національній поліції, як такого, що виявив бажання проходити службу в поліції. Відтак, просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та уточненнях позовних вимог. Просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи.

Суд, заслухав пояснення представника позивача, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_2 перебував на службі в органах внутрішніх справ з 22.02.2010 року.

На підставі наказу МВС України № 48 о/с від 16.01.2015 року начальником ГУМВСУ у Львівській області 26.01.2015 року винесено наказ № 37о/с "По особовому складу", яким звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройний сил (із поставленням на військовий облік) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 (М-201362), інспектора відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 26 січня 2015 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 року визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 48о/с "По особовому складу" від 16.01.2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 із займаної посади та наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 37о/с від 26.01.2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 із займаної посади, поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУ МВС з 26 січня 2015 року та стягнуто з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41682,29 грн.

На виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 року Головним управлінням МВС України у Львівській області видано наказ №994 о/с від 12.09.2016 року, яким ОСОБА_2 поновлено на раніше займаній посаді в органах внутрішніх справ.

В той же день наказом Головного управління МВС України у Львівській області №995 о/с від 12.09.2016 року по особовому складу відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас Збройних Сил України за ст. 64 «г» через скорочення штатів старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 /М-201362/, інспектора відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУМВС, з 06 листопада 2015 року.

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд керувався наступним.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про міліцію" (чинного на дату звільнення позивача - 06.11.2015 року) порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходженням служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення).

Так, пунктом 64 "г" вказаного Положення передбачено, що особи середнього, старшого і начальницького складу звільняються зі служби в запас через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання їх на службі.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду трудових спорів" (з подальшими змінами) при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію України", Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Вказаний Закон опублікований 06.08.2015 в газеті "Голос України" та відповідно до його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015, крім, зокрема, п. п. 8, 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто 07.08.2015.

Так, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію України" передбачено, що з дня опублікування вказаного Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. п. 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним вказаним Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування вказаного Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням.

Отже, Законом України "Про Національну поліцію України" передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, зокрема прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

У цьому контексті слід також зазначити, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію України" передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 включно. Вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Судом з'ясовано, що позивача на момент набрання чинності Закону України «Про національну поліцію» було звільнено з органів внутрішніх справ. В свою чергу відповідач поновивши та в той же день 12.09.2016 року повторно звільнивши позивача з органів внутрішніх справ позбавив ОСОБА_2 можливості виявити бажання проходити службу в поліції, у встановленому законом порядку.

Суд також враховує, що в постанові від 27.05.2014 у справі № 21-108а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Враховуючи наведену правову позицію Верховного Суду України щодо обов'язку роботодавця працевлаштувати працівників ліквідованої установи, суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства, а саме ст.49-2 КЗпП України, частиною 3 якої передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ст. 49-2 КЗпП України, суд дійшов до висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Судом з'ясовано, що відповідачем не дотримано порядку звільнення, визначеного чинним законодавством, а саме не досліджено обставини можливості подальшого використання на службі, більше того, позивача позбавлено права на проходження служби в поліції, у встановленому законом порядку, як такого, що виявив бажання проходити службу в поліції.

Лише за умови дослідження таких обставин при звільненні позивача на підставі п."г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, процедура звільнення відповідатиме критерію обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України).

Оскільки такі обставини не досліджувалися, відповідачем не дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті оскарженого наказу.

Статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов'язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність достатніх і належних правових підстав в ГУМВС України у Львівській області для прийняття оскаржуваного наказу від 12.09.2016 №995о/с "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 інспектора відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району, та м. Моршин ГУМВС є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Судом встановлено, що відповідач ГУ МВС України у Львівській області з 06.11.2015 перебуває у стані припинення. Однак, суд звертає увагу, що хоча й відповідач перебуває у стані припинення, проте станом на час розгляду справи запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення юридичної особи ГУ МВС України у Львівській області не внесено.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Позивачем долучено до матеріалів справи довідку про грошове забезпечення позивача за останні два місяці, що передували первинному звільненню №К-128 від 26.04.2014 року. Згідно вказаної довідки заробітна плата за листопад 2014 року становить 2908,50 грн., за грудень 2014 року становить 3400,41, відтак середньомісячна плата позивача становить 3154,45 грн., середньоденна - 146,71 грн. Крім того, суд звертає увагу, що постановою Львівського окружного адміністративного суду стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.01.2015 року по 03.03.2016 року. Наказом від 12.09.2016 року ОСОБА_2 поновлено на посаді, таким чином період з 03.03.2016 року по 12.09.2016 року не є вимушеним прогулом, а є затримкою виконання судового рішення. Відтак, суд дійшов висновку, що грошове забезпечення за час вимушеного прогулу слід рахувати з 12.09.2016 року. Кількість днів вимушеного прогулу з 12.09.2016 року становить 165 днів. Відтак, з урахуванням положень п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995р. №100 (в редакції на час виникнення спірних відносин) за час вимушеного прогулу позивачу належить до виплати -24207,15 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

У відповідності до норм ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області «По особовому складу» №995 о/с від 12.09.2016 року в частині звільнення ОСОБА_2 інспектора відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУМВС за ст. 64 «г» Положення (через скорочення штатів) з органів внутрішніх справ, з 06.11.2015 року.

3.Поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 в органах внутрішніх справ на посаді інспектора відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Стрий, Стрийського району та м. Моршин ГУМВС, з 07.11.2015 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (м. Львів, пл. Ген. Григоренка,3) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 24207(двадцять чотири тисячі двісті сім) грн. 15 коп. без урахування сум обов'язкових до сплати податків та внесків за період з 13.09.2016 року по 11.05.2017 року.

5. В частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 3154 (три тисячі сто п'ятдесят чотири) грн. 45 коп. постанова суду виконується негайно.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 15.05.2017 року.