Справа № 817/854/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2017 р.Р і в н е 817/854/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Сала А.Б. (головуючий), суддів Жуковської Л.А. Гломба Ю.О. , за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача 1 та відповідача 2: представник Максимчук В.П.,

третьої особи відповідача - Державної служби України з питань геодезії, карторгафії та кадастру: представник Максимчук В.П.,

третьої особи відповідача - Голови комісії з реорганізації Держземагентства України Шемелинець Л.М.: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4
доДержавного агентства земельних ресурсів України Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна служба України з питань геодезії, карторгафії та кадастру, Голова комісії з реорганізації Держземагентства України Шемелинець Л.М.
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного агентства земельних ресурсів України (далі - відповідач 1), Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - відповідач 2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна служба України з питань геодезії, карторгафії та кадастру, Голова комісії з реорганізації Держземагентства України Шемелинець Л.М., про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зі змісту заявленого адміністративного позову, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.130-131), позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Державного агентства земельних ресурсів України щодо не пропонування в попередженні про вивільнення від 05.11.2015 вакантних посад: заступника начальника та першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області;

- визнати протиправними дії Державного агентства земельних ресурсів України щодо не пропонування в попередженні про вивільнення від 01.03.2016 вакантної посади першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області;

- зобов'язати Державне агентство земельних ресурсів України присвоїти йому ранг державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2016 № 889-VIIІ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 № 44-кт/а «Про звільнення ОСОБА_4»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 10.05.2016 № 2-к «Про звільнення ОСОБА_4»

- поновити позивача на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненській області з 11 травня 2016 року;

- стягнути з Державного агентства земельних ресурсів України середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день фактичного поновлення на роботі;

- постанову суду в частині поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання;

- зобов'язати відповідачів протягом 30 днів з моменту одержання копії рішення подати до Рівненського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення в частині, яка підлягає негайному виконанню, а в іншій частині рішення - протягом 30 днів з моменту набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Зокрема вказав на те, що позивачу в попередженнях про вивільнення у зв'язку із реорганізацією державного органу, які він отримав 05.11.2015 та 01.03.2016 від голови комісії з реорганізації Держземагенства України, не було запропоновано всі вакантні посади у Головному управлінні Держгеокадастру у Рівненській області, які він міг би зайняти відповідно до своєї кваліфікації.

Зокрема, представник позивача вказував на те, що ОСОБА_4 не було запропоновано вакантну на той час посаду першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області. На переведення на запропоновані посади позивач відмовився.

За таких умов, відповідно до наказу Держземагенства України №44-кт/а від 10.05.2016 ОСОБА_4 звільнено із посади заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області у зв'язку із реорганізацією державного органу.

Крім того, представник позивача стверджував, що всупереч Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIIІ позивачу не було присвоєно відповідний ранг державного службовця, відповідно до займаної ним посади протягом періоду роботи з 01.05.2016 по 10.05.2016.

Представник відповідачів та третьої особи на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору - Державної служби України з питань геодезії, карторгафії та кадастру, проти задоволення позову заперечував. На обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Позивачу під час попередження про вивільнення було запропоновано усі наявні вакантні посади, які відповідають його професії, спеціальності та рівню кваліфікації.

Крім того, представник відповідачів та третьої особи звернув увагу суду щодо необхідності врахування під час розгляду справи пропущення позивачем строків звернення до суду для вирішення трудових спорів, які визначені ст. 233 КЗпП України.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, судом встановлено на наступне.

ОСОБА_4 з 09.01.2013 по 10.05.2016 перебував на посаді заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» визначено:

- утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1.

- реорганізувати територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

- установити, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

На виконання вказаної постанови Держземагентством України 29.04.2015 прийнято наказ № 2 «Про реорганізацію Головного управління Держземагентства у Рівненській області», відповідно до якого прийнято рішення реорганізувати Головне управління Держземагентства у Рівненській області шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області.

Саме за таких обставин, у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці, 05.11.2015 головою комісії з реорганізації Держземагенства у Рівненській області вручено позивачу попередження про вивільнення, в якому запропоновано, для подальшого працевлаштування у Головному управлінні Держгеокадастру у Рівненській області, вакантні посади.

Позивач, ознайомившись із даною пропозицією погодився на запропоновану йому посаду начальника відділу ринку та оцінки земель Управління Державного земельного кадастру Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (на період відсутності основного працівника до фактичного його виходу на роботу).

Однак, у зв'язку із виходом на роботу основного працівника, на посаду яка пропонувалась, до закінчення терміну попередження про вивільнення, листом Держземагенства України від 01.03.2016 №ДЗА-22-28-0.15-70/23-16 позивача повідомлено, що зайняття вищевказаної посади стало не можливим, а тому повторно попереджено про майбутнє вивільнення та запропоновано інші наявні вакантні посади у Головному управлінні Держгеокадастру у Рівненській області.

Як вбачається, з відмітки на вказаному вище листі, позивач відмовився від переведення на запропоновані йому вакантні посади.

У зв'язку із наведеним, 10.05.2016 Державним агентством земельних ресурсів України винесено наказ №22-кт/а «Про звільнення ОСОБА_4» відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» на підставі попередження про вивільнення від 05.11.2015, листа Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10.05.2016 №21-17-09-4757/2-16.

Вказаний наказ оголошено наказом Головного управління Держземагенства у Рівненській області №2-к від 10.05.2016.

Водночас, позивач вказуючи на те, що йому не було запропоновано при попередженні про вивільнення всі вакантні посади, зауважив, що йому, зокрема, не пропонувалась посада першого заступника начальника Головного управління Дергеокадастру у Рівненській області, яку він теж міг би зайняти відповідно до свого рівня кваліфікації та освіти.

Судом встановлено, що станом на 05.11.2015 в Головному управлінні Держгеокадастру у Рівненській області були вакантними, окрім запропонованих позивачу, також посади заступника начальника та першого заступника начальника Головного управління.

Проте, суд наголошує на тому, що позивач погодився на переведення на запропоновану йому посаду начальника відділу ринку та оцінки земель Управління Державного земельного кадастру Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (на період відсутності основного працівника до фактичного його виходу на роботу).

В подальшому, як встановлено судом, листом Держземагенства України від 01.03.2016 №ДЗА-22-28-0.15-70/23-16 позивача повідомлено, що зайняття посади начальника відділу ринку та оцінки земель Управління Державного земельного кадастру Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області стало не можливим, а тому повторно попереджено про майбутнє вивільнення та запропоновано інші наявні вакантні посади у Головному управлінні Держгеокадастру у Рівненській області.

Як вбачається, з відмітки на вказаному вище листі, позивач відмовився від переведення на запропоновані йому вакантні посади.

Разом з тим, судом встановлено, що станом на 01.03.2016 в Головному управлінні Держгеокадастру у Рівненській області була вакантною, окрім запропонованих позивачу посад, також посада першого заступника начальника Головного управління.

Вказані дії відповідача (бездіяльність), що полягають у пропонуванні йому не всіх вільних на час попередження про вивільнення посад, на переконання позивача є протиправними.

Крім того, позивач вказує на те, що з 01.05.2016 набув чинності новий Закон України «Про державну службу», відповідно до якого змінилась система рангів та категорій посад державного службовця в порівнянні із попереднім законом.

Однак за період роботи з 01.05.2016 по 10.05.2016 Держземагенством України не було присвоєно йому відповідний ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державного службовця яку він займав.

За таких обставин позивач звернувся до суду із вказаним позовом

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності - пункт 1 частини 2 статі 17 КАС України.

Крім того, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби - пункт 2 частини 1 статті 17 КАС України.

Пункт 15 частини 1 статті 3 КАС України визначає, що під публічною службою розуміється діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та і функцій держави, оплачується з державних коштів.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивача, спірні правовідносини стосуються саме рішення (дій, бездіяльності) суб'єкта владних повноважень, щодо порядку проходження (прийняття) позивача на публічну службу.

Правове регулювання державної (публічної) служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України «Про державну службу». Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

На час вручення позивачу попереджень про вивільнення чинним був Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ).

Відповідно до вимог статті 30 Закону № 3723-ХІІ, державна служба припиняється з підстав, передбачених Кодексом законів про працю України - загальних підстав та підстав визначених цією статтею. Зміна керівників або складу державних органів не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників, крім державних службовців патронатної служби.

Як встановлено судом, Держземагентством України 29.04.2015 прийнято наказ № 2 «Про реорганізацію Головного управління Держземагентства у Рівненській області», відповідно до якого прийнято рішення реорганізувати Головне управління Держземагентства у Рівненській області шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області.

Відповідно ж до статті 40 КЗпП України однією із підстав розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності можуть бути зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Суд звертає увагу на те, що Законом № 3723-ХІІ не врегульовано питання працевлаштування державних службовців при проведенні реорганізації державного органу. В тому числі процедура попередження їх про вивільнення підчас проведення таких дій.

Водночас статтею 49-2 КЗпП України визначено порядок вивільнення працівників.

Зокрема згідно з частинами 1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Виходячи із системного тлумачення положень статті 40 та статті 49-2 КЗпП, суд приходить до висновку, що звільнення працівника за ініціативи власника на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, допускається лише у випадку, якщо роботодавець виконав свій обов'язок щодо попередження про звільнення працівника та запропонував йому іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю (за її наявності).

Разом з тим 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIIІ (далі - Закон № 889-VІІІ).

Вказаним законом визначено новий перелік підстав припинення державної служби.

Зокрема, відповідно до ст. 87 Закону № 889-VІІІ однією із підстав припинення державної служби є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу (ч.3 ст.87 Закону №.889-VІІІ).

Таким чином, Законом № 889-VІІІ по іншому врегульовано питання звільнення та подальшого працевлаштування державних службовців при проведенні реорганізації державного органу. В тому числі порядок попередження їх про вивільнення під час проведення таких дій.

В свою чергу, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що саме по собі попередження, за своєю суттю є службовим документом та носієм доказової інформації. Відтак інформація, викладена у ньому, не є актом реалізації відповідачем повноважень у сфері управлінської діяльності у тому розумінні, в якому цей термін вжито в Кодексі адміністративного судочинства України, що виключає можливість перегляду цього акта адміністративним судом.

Попередження, винесені відповідачем на підставі статті 49-2 КЗпП України, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору у суді, оскільки не змінюють правового становища позивача, пов'язаного із проходженням публічної служби.

Відомості відображені у вказаному попередженні можуть і мають бути об'єктом дослідження і предметом доказування у справах про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень (наказу) прийнятого на його основі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині: визнання протиправними дій Державного агентства земельних ресурсів України щодо не пропонування в попередженні про вивільнення від 05.11.2015 вакантних посад: заступника начальника та першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та визнання протиправними дій Державного агентства земельних ресурсів України щодо не пропонування в попередженні про вивільнення від 01.03.2016 вакантної посади першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області - не підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 № 44-кт/а, яким його звільнено із займаної посади та поновлення на посаді заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області з 11.05.2016, суд звертає увагу на наступне.

Вказані вимоги позивача заявлені з підстав протиправності дій відповідача, які полягали у пропонуванні йому під час попередження про звільнення не всіх вакантних посад.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 № 44-кт/а винесений на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону №889-VІІІ.

Відповідно до ч.3 ст. 87 вказаного Закону - звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення

Тобто, необхідною умовою звільнення державного службовця у зв'язку із реорганізацією державного органу - є відсутність у штаті новоутвореного органу посади відповідно до кваліфікації державного службовця, на яку він може бути переведений або якщо він відмовляється від такого переведення.

Посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Кваліфікація - це рівень підготовленості, майстерності, ступінь готовності до виконання праці за визначеною спеціальністю чи посадою, що визначається розрядом, класом чи іншими атестаційними категоріями.

Виходячи із системного аналізу положень ст. 87 Закону № 889-VІІІ та визначення поняття посада і кваліфікація, суд доходить висновку, що наявність вільної посади у структурі державного органу, який утворюється внаслідок реорганізації державного органу, не є достатньою підставою для переведення на неї державного службовця, посада якого скорочується.

Визначальне значення при переведенні державного службовця має його кваліфікація і її відповідність посаді, яка є вільною.

Вказані висновки суду в повній мірі узгоджуються з загальними принципами трудового законодавства.

Водночас, рівень кваліфікації державного службовця є оціночним поняттям. Визначення рівня кваліфікації належить до виключної компетенції керівника відповідного державного органу або іншого спеціально-уповноваженого органу чи посадової особи, уповноваженої на це законом.

Одним із способів визначення рівня кваліфікації є - конкурс.

Водночас, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Крім того, суд звертає увагу на те, що посада першого заступника начальника є вищою згідно штатної структури Головного управління Держгеокадастру ніж посада, яку займав позивач.

Переведення з нижчої посади на вищу, по своїй суті є просуванням по службі.

Процедура ж просування по службі державного службовця (станом на 01.03.2016) регулювалася ст. 27 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, відповідно до якої просування по службі державного службовця здійснюється шляхом зайняття більш високої посади на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України та Кабінетом Міністрів України, або шляхом присвоєння державному службовцю більш високого рангу.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 01.12.1994 № 804 затверджено «Положення про порядок стажування у державних органах», яким визначено, що державний службовець після успішного закінчення стажування може бути переведений на посаду за рішенням керівника відповідного державного органу без конкурсного відбору.

Отже, законодавством (чинним на час попередження та пропонування посад позивачу) передбачено було лише два способи просування по службі державного службовця, які могли б визначити відповідність кваліфікації державного службовця: конкурс та стажування, а тому усі твердження позивача про відповідність його кваліфікації посаді першого заступника начальника не ґрунтуються на нормах законодавства, а є лише його суб'єктивною думкою.

Згідно до положень ст. 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також служби в органах місцевого самоврядування.

Позивач не був позбавлений права і можливості взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад у Головному управлінні Держгеокадастру в Рівненській області.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними та скасування наказів Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 № 44-кт/а та №2-к «Про звільнення ОСОБА_4» та поновлення на посаді заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області з 11.05.2016 - є необгрунтованими та безпідставними.

Більше того, пунктом 10 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308 передбачено, що начальник Головного управління має заступників, у тому числі одного першого, які призначаються на посади Головою Держземагентства України за погодженням з Міністром та звільняються з посад Головою Держземагентства України.

Тобто, для переведення на посаду першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області необхідно погодження Міністра аграрної політики та продовольства України та рішення Голови Держгеокадастру.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач перебував на посаді заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області до 10.05.2016.

Однак, всупереч вимогам Закону України «Про державну службу» від 10.12.2016 № 889-VIIІ, який набрав чинності з 01.05.2016 - позивачу не було присвоєно відповідний ранг державного службовця.

Таким чином, вимоги позивача в частині зобов'язання Державного агентства земельних ресурсів України присвоїти йому ранг державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2016 № 889-VIIІ» - підлягають до задоволення.

За таких обставин, позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Державне агенство земельних ресурсів України присвоїти ОСОБА_4 за період роботи з 01.05.2016 по 10.05.2016 ранг державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Сало А.Б.

Судді Жуковська Л.А.

Гломб Ю.О.