Справа № 823/493/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року справа № 823/493/17

17 год. 38 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Мельниковій О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - за довіреністю, представника відповідача Гаркавенка В.М. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невинесення постанови про розшук транспортного засобу боржника ОСОБА_4 марки SAAB 9000, д.н.з. НОМЕР_1 в порядку ч.3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» у зведеному виконавчому провадженні № 39246684;

- зобов'язати винести постанову про розшук транспортного засобу боржника ОСОБА_4 марки SAAB 9000, д.н.з. НОМЕР_1 в порядку ч.3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є стягувачем у виконавчому провадженні №51313283 з примусового виконання виконавчого листа №711/4337/15 від 25.09.2015 про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованості в сумі 364 077 грн 14 коп. Вказане виконавче провадження перебуває на виконанні у головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у складі зведеного провадження №39246684. Згідно з вимогами ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку. Проте, всупереч вказаним приписам, державним виконавцем жодних дій спрямованих на розшук транспортного засобу боржника вчинено не було. Так, за результатами розгляд адвокатського запиту - представника позивача, позивач дізналася, що транспортний засіб боржника ОСОБА_4 у розшуку не перебуває. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про неправомірну бездіяльність з боку відповідача, а тому вона була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, пояснивши, що ним, як державним виконавцем, у провадженні якого перебувають матеріали зведеного виконавчого провдження, одним із стягувачем в яких є позивач в даній адміністративній справі, з автоматизованої системи Департаменту ДАІ (НАІС ДДАІ) встановлено, що за ОСОБА_4 в територіальному сервісному центрі 7141 автотранспортні засоби не зареєстровані, з огляду на відсутність у боржника транспортних засобів на праві власності, у державного виконавця були відсутні правові підстави для вчинення відповідних дій щодо їх розшуку згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Тому, на думку представника відповідача, вказані обставини спростовують твердження позивача про бездіяльність відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Судом встановлено та визнається сторонами по справі, що ОСОБА_3 є одним із стягувачів у зведеному виконавчому провадженні №39246684, що перебуває на виконанні у Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області з примусового виконання: виконавчого листа №2-6473 від 18.10.2010, що виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси; виконавчого листа №2а-6634/10/2370 від 25.06.2013, що виданий Черкаським окружним адміністративним судом; виконавчого листа №711/4337/15 від 25.09.2015, що виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси, постанови №б/н від 30.05.2016, що видана Придніпровським відділом державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк», ДПІ у м. Черкасах, Держави та ОСОБА_3 коштів.

14.03.2017 позивачеві згідно відповіді Головного управління національної поліції в Черкаській області на адвокатський запит від 26.01.2017 №20/Г-2ад стало відомо, що транспортний засіб боржника ОСОБА_4 SAAB 9000, держаний номерний знак НОМЕР_1 не перебуває у розшуку.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 Статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Перелік обов'язків виконавця міститься у частині 2 цієї статті.

Так, зокрема, виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Права виконавця під час здійснення виконавчого провадження затверджені в ч.3 ст. 18 Закону №1404-VIII.

Серед інших, виконавцеві надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п.3 ч.3 ст. 18 Закону №1404-VIII); накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п.6 ч.3 ст. 18 Закону №1404-VIII); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п.22 ч.3 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Так, приписами ч. 3 ст.36 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Частиною 5 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Тобто, державний виконавець має право офіційно звернутися до всіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України, які у встановлений ним строк повинні надати йому безкоштовно документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень, що також можуть бути використані для розшуку майна. Для впровадження цього положення державний виконавець звертається за інформацією про наявність у боржника майна або майнових прав до таких організацій як:

1) податкові адміністрації (за місцем проживання боржника);

2) державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси;

3) бюро технічної інвентаризації;

4) органів ДАІ, що реєструють транспортні засоби;

5) підприємство, де працює боржник;

6) органи виконавчої влади та місцевого самоврядування тощо.

З матеріалів виконавчого провадження, наданих представником відповідача під час судового розгляду справи, судом встановлено, що відповідач, якому надано Центром безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем МВС України доступ до Національної системи Департаменту ДАІ (НАІС ДДАІ) вчиняв відповідні дії щодо виявлення транспортних засобів, що обліковуються за боржником ОСОБА_4 шляхом пошуку відповідної інформації в зазначеній базі даних.

Одночасно, суд наголошує, що відповідачем при вчиненні відповідних дій при рошуку транспортного засобу боржника ОСОБА_4 в порядку ч.3 ст.36 Закону №1404-VIII у зведеному виконавчому провадженні № 39246684 за даними Національної системи Департаменту ДАІ (НАІС ДДАІ) встановлено, що в територіальному сервісному центрі 7141 за ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 автотранспортні засоби не зареєстровані.

Також, суд зазначає, що за Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна наданим відповідачеві на запит щодо усіх типів обтяжень щодо боржника ОСОБА_4, записи щодо накладення арешту на вказаний автомобіль у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на 10.05.2017 відсутні.

Таким чином, на підставі вищевикладеного суд встановив, що у відповідача були відсутні правові підстави для винесення постанови про розшук транспортного засобу боржника ОСОБА_4 марки SAAB 9000, держаний номерний знак НОМЕР_1 в порядку ч.3 ст.36 Закону №1404-VIII у зведеному виконавчому провадженні № 39246684.

З огляду на це та враховуючи, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії, суд дійшов до висновку відмовити у задоволенні позовної вимоги визнати протиправною бездіяльність Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області щодо невинесення постанови про розшук транспортного засобу боржника ОСОБА_4 марки SAAB 9000, держаний номерний знак НОМЕР_1 в порядку ч.3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» у зведеному виконавчому провадженні № 39246684.

Щодо позовної вимоги зобов'язати винести постанову про розшук транспортного засобу боржника ОСОБА_4 марки SAAB 9000, держаний номерний знак НОМЕР_1 в порядку ч.3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII суд зазначає про таке.

З огляду на підстави та предмет даного спору, а також враховуючи, що позивачем не було надано доказів перебування на праві власності ОСОБА_4 вказаного автомобіля, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду по даній справі від 03.05.2017 зобов'язано Регіональний сервісний центр МВС України в Черкаській області надати інформацію щодо реєстрації за ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) автомобіля марки SAAB 9000, держаний номерний знак НОМЕР_1 та інформацію щодо його перебування у розшуку.

На виконання зазначеної вище ухвали Регіональним сервісним центром МВС України в Черкаській області до суду надано інформаційний лист від 04.05.2017 №31/23/4-754.

З вказаного листа судом встановлено, що згідно з даними національної автоматизованої інформаційної системи України - НАІС МВС станом на 04.05.2017 інформація щодо реєстрації, перереєстрації вказаного транспортного засобу за ОСОБА_4 або зняття цього автомобіля з обліку - відсутня.

Проте в листі від 04.05.2017 №31/23/4-754 також зазначено, що за даними автоматизованої інформаційно-пошукової системи в Черкаській області АІПС «ДАІ-2000» станом на 04.05.2017 транспортний засіб SAAB 9000, № кузова НОМЕР_3 у розшуку не перебуває, на проведення реєстраційних операцій з даним автомобілем накладено обмеження. На підтвердження цьому до суду також надано копії картки арешту транспортного засобу держаний номерний знак НОМЕР_1 та облікової картки приватного транспортного засобу держаний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно з зазначеними документами, судом встановлено, що власником вказаного транспортного засобу - автомобіля марки SAAB 9000, держаний номерний знак НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_3 дійсно є ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), на цей транспортний засіб 19.11.2015 Центральним ДВС накладено арешт.

Проте, за Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна наданим відповідачеві на запит щодо усіх типів обтяжень щодо боржника ОСОБА_4, записи щодо накладення арешту на вказаний автомобіль у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на 10.05.2017 відсутні, що свідчить про необхідність розшуку даного транспортного засобу.

Одночасно, суд звертає увагу, що Центром безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем МВС України відповідачу надано доступ лише до національної автоматизованої інформаційної системи України - НАІС МВС.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зокрема у рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями треба розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Разом з тим, суд наголошує, що з аналізу вимог Закону №1404-VIII вбачається, що у разі виявлення у боржника транспортного засобу та у разі необхідності розшуку транспортного засобу виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією. Тобто Законом №1404-VIII передбачено обов'язок відповідача за даних умов вчинити конкретні дії. А тому, суд дійшов до висновку про відсутність у відповідача дискреційних повновноважень при прийнятті такого рішення.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку задовольнити позовну вимогу зобов'язати Придніпровський відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винести постанову про розшук транспортного засобу боржника ОСОБА_4 марки SAAB 9000, держаний номерний знак НОМЕР_1 в порядку ч.3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Відповідно до положень, закріплених в статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зокрема у п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04 повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 14, 86, 94, 159 - 163, 254, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Придніпровський відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винести постанову про розшук транспортного засобу боржника ОСОБА_4 марки SAAB 9000, держаний номерний знак НОМЕР_1 в порядку ч.3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Постанову складено у повному обсязі 15.05.2017.