Справа № 2а-9629/10/0870(СН/808/2/17)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Лазаренко М.С.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2017 рокусправа № 2а-9629/10/0870(СН/808/2/17)
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання Лащенко Р.В., з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, прокурора Оксенюк М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №2а-9629/10/0870 (СН/8085/2/17) за позовом Публічного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, за участю прокуратури Запорізької області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна (далі позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (далі відповідач), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення №/0 від 04.05.2006 року, №/1 від 31.05.2006 року, №/2 від 09.08.2006 року, №/3 від 20.10.2006 року в частині визначення основного платежу з податку на прибуток в сумі 129 037,85 грн. та штрафних санкцій у сумі 156 864,94грн., всього - 285 902 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ВАТ Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна суми безнадійної заборгованості за поставлену ЗДКПЕ Запоріжелектротранс електроенергію до складу валових витрат не відносило, здійснило відповідні заходи щодо стягнення цієї заборгованості, і ці заходи не призвели до погашення боргів, тому позивач мав право віднести суми безнадійної заборгованості ЗДКПЕ Запоріжелектротранс до валових витрат відповідно до пп.5.2.8 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств. Крім того, згідно пп. 5.2.1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств вартість інформаційних послуг відноситься до складу валових витрат, як витрати, повязані з господарською діяльністю.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжя №/0 від 04.05.2006 року, №/1 від 31.05.2006 року, №/2 від 09.08.2006 року, №/3 від 20.10.2006 року в частині визначення основного платежу з податку на прибуток у сумі 129 037 грн. 85 коп. та штрафних санкцій у сумі 156 864 грн. 94 коп.

Присуджено на користь Публічного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна 3 грн. 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до прийняття помилкового рішення по справі, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач не вжив всі заходи для стягнення заборгованості з покупця, а саме не звернувся до суду протягом 30 днів з дня винесення рішення про стягнення заборгованості із заявою про визнання такого покупця банкрутом, що надало б право позивачу не збільшувати валові доходи на суму цієї заборгованості.

Позивачем не здійснювалися витрати, як компенсація вартості придбаних товарів, навпаки здійснювався продаж продукції, тобто позивач не поніс ніяких витрат, щоб відносити їх до складу валових.

Судові рішення про стягнення заборгованості датовані 2001 року, до валових витрат заборгованість віднесена у 4 кварталі 2003 року на у 1 кварталі 2004 року. Отже, звернувшись у 2001 році з позовними заявами про стягнення заборгованості позивач мав право зменшити валовий дохід, якщо він не скористався таким правом своєчасно, чинне законодавство не передбачає права позивача на зменшення валового доходу чи зобовязання збільшити валові витрати.

Для того, щоб збільшити валові витрати у 4 кварталі 2003 року та 1 кварталі 2004 року на суму безнадійної заборгованості, позивач зобовязаний був звернутись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості саме у цих податкових періодах, проте рішення датовані 2001 роком.

Щодо віднесення до складу валових витрат витрати на проведений тренінг, зазначає, що за наслідками проведення тренінгу на тему «Корпоративна культура», активи позивача не збільшилися та будь-які зобовязання не зменшилися, тому відсутні підстави вважати, що витрати на проведення тренінгу є витратами, повязаними з господарською діяльністю позивача.

Представник відповідача та прокурор в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що

посадовими особами Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжя проведено планову виїзну документальну перевірку Відкритого акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім.А.М. Кузьміна з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2003 року по 31.12.2005 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 5.2.1, 5.2.8 пункту 5.2, підпунктів 5.4.2, 5.4.6 пункту 5.4, пункту 5.1 статті 5, пункту 1.32 статті 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, що призвело до заниження податку на прибуток підприємства на суму 1 016 639,00 грн.

За результатами перевірки Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжя складено акт від 19.04.2006 року №5/08-01/00186536 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.05.2006 №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 932 483,80 грн., у тому числі за основним платежем - 1 015 241,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 917 242,80 грн.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням в частині донарахування податку на прибуток в сумі 129 037,85грн. та застосування 156 864,94грн. штрафних санкцій оскаржив його в адміністративному порядку та за результатами процедури адміністративного оскарження відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 31.05.2006 року №/1, від 09.08.2006 року №/2, від 20.10.2006 року №/3.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 31.05.2006 року №/1, від 09.08.2006 року №/2, від 20.10.2006 року №/3 в частині донарахування податку на прибуток в сумі 129 037,85 грн. та застосування 156 864,94 грн. штрафних санкцій ВАТ Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна звернулось із позовом до суду.

Правовідносини зі справляння податку на прибуток у спірний період регулювались Законом України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР Про оподаткування прибутку підприємств (далі Закон України № 334/94-ВР).

Відповідно до пп. 5.2.8 Закону України № 334/94-ВР у редакції Закону, що діяла на момент збільшення позивачем валових витрат у 4 кв.2003 року та 1 кв. 2004 року, до складу валових витрат включаються суми безнадійної заборгованості в частині, що не була віднесена до валових витрат, у разі коли відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не привели до позитивного результату, а також суми заборгованості, стосовно яких закінчився строк позовної давності.

Згідно з п.1.25. ст.1 Закону України № 334/94-ВР безнадійна заборгованість - заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак:

- заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності;

- заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна фізичної

чи юридичної особи, оголошеної банкрутом у встановленому законодавством порядку, або юридичної особи, що ліквідується;

- заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних від продажу на відкритих аукціонах (публічних торгах) майна позичальника, переданого у заставу як забезпечення зазначеної заборгованості, за умови, що інші юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не призвели до повного покриття заборгованості;

- заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажору), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

- прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також визнаних у судовому порядку безвісно відсутніми, померлими або недієздатними, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Тобто, п.1.25 ст.1 Закон України № 334/94-ВР наводить виключно ознаки безнадійної заборгованості.

Підпункт 5.2.8 п.5.2 ст.5 Закону України № 334/94-ВР встановлює механізм списання такої заборгованості, фактично правила податкового обліку безнадійної заборгованості, що передбачає для цього дві окремі передумови включення безнадійної заборгованості до складу валових витрат: це вжиття відповідних заходів та відсутність позитивного результату від таких заходів, за умови не віднесення до валових витрат у попередніх звітних періодах та сплив строку позовної давності.

Згідно із пп.12.1.1. п.12.1 ст.12 Закону України № 334/94-ВР платник податку - продавець товарів (робіт, послуг), у тому числі банки і небанківські фінансові установи, має право зменшити суму валового доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг), у разі коли покупець таких товарів (робіт, послуг) затримує без погодження з платником податку оплату їх вартості. Зазначене зменшення здійснюється у разі, якщо платник податку звернувся із заявою до суду (арбітражного суду) про стягнення заборгованості з такого покупця або про визнання покупця банкрутом, а також у випадках, коли за поданням продавця нотаріус вчинив виконавчий напис про стягнення боргу з покупця чи стягнення заставленого майна.

Відповідно до пп.12.1.4. п. 12.1 ст.12 Закону України № 334/94-ВР повідомлення про зменшення валового доходу та копія рішення суду про прийняття справи до провадження надсилаються податковому органу за правилами, встановленими центральним податковим органом.

Підпунктом 12.1.5. п.12.1 ст.1 Закону України № 334/94-ВР передбачено, що коли суд (арбітражний суд) приймає рішення на користь продавця, валові доходи такого продавця збільшуються на суму заборгованості, фактично відшкодованої покупцем.

У разі коли протягом тридцяти календарних днів після прийняття зазначеного рішення покупець не повертає суму заборгованості, визнаної судом (арбітражним судом), продавець звертається протягом наступних тридцяти календарних днів до арбітражного суду із заявою про визнання такого покупця банкрутом. При цьому валові доходи продавця не збільшуються на суму визнаної заборгованості покупця протягом строку судовою розгляду справи. У разі коли продавець у зазначений термін не подає заяву до арбітражного суду він зобов'язаний збільшити валові доходи на суму заборгованості, визнаної судом (арбітражним судом).

Отже, можливо дійти висновку, що відповідні заходи із стягнення заборгованості: судовий - звернення із заявою до суду (арбітражного суду) про стягнення заборгованості з покупця або про визнання покупця банкрутом; нотаріальний - вчинення виконавчого напису нотаріусом за поданням продавця про стягнення боргу з покупця чи стягнення заставленого майна.

Згідно з п. 11.3 ст.11 Закону України №334/94-ВР, яка регулює правила ведення податкового обліку, датою збільшення валового доходу є: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

З матеріалів справи вбачається, що 11.01.1996 між позивачем (Енергопостачальна організація) та ЗДКПЕ Запоріжелектротранс (Абонент) було укладено договір №82Д(96) на постачання електроенергії, за умовами якого Енергопостачальна організація зобов'язується постачати, а Абонент - прийняти та сплатити вартість електричної енергії та її передачі.

Отже, першою подією у податковому обліку ПАД Дніпроспецсталь було відвантаження товарів, внаслідок чого позивач збільшив валові доходи на суму відвантажених товарів за датою такого відвантаження відповідно до п. 11.3 ст.11 Закону України № 334/94-ВР.

Оскільки після поставки електричної енергії Абонентом не були виконані зобов'язання щодо сплати, позивач звернувся до суду з позовними заявами про стягнення заборгованості з ЗДКПЕ Запоріжелектротранс у сумі 346 642,53 грн. За результатами розгляду позовні вимоги ВАТ Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна задоволені, стягнуто з ЗДКПЕ Запоріжелектротранс заборгованість у розмірі вартості відвантажених товарів.

На виконання рішень Господарського суду Запорізької області (2001 року), були видані накази, які пред'явлені ВАТ Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна до виконавчої служби.

Враховуючи, що ЗДКПЕ Запоріжелектротранс є комунальним підприємством, майно якого належить до комунальної власності, та у зв'язку з відсутністю у боржника грошових коштів на рахунках, виконавчою службою були направлені звернення до міського голови щодо надання дозволу на реалізацію майна боржника, проте згоди не отримано. Таким чином, ці накази не були виконані та 08.04.2004 року виконавчі документи повернуто ВАТ Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна.

Із заявою до суду про визнання ЗДКПЕ Запоріжелектротранс банкрутом ВАТ Дніпроспецсталь не зверталося.

Отже, відповідно до вищенаведеної ст.12 Закону України № 334/94-ВР, у разі винесення судом рішення на користь продавця, не повернення покупцем вартості товару згідно із рішенням суду, не звернення продавця із заявою про визнання покупця банкрутом, продавець повинен збільшити валові доходи на суму заборгованості, визнаної судом.

Позивачем сума заборгованості ЗДКПЕ Запоріжелектротранс у розмірі 346 642,53 грн. у податковому обліку відображена як безнадійна та включена до складу валових витрат.

У зв'язку з тим, що ПАТ Дніпроспецсталь, як зазначалося вище, вже збільшив валові доходи на вартість відвантажених товарів у податковому звітному періоді, в якому відбулось таке відвантаження, однак не застосовував пп.12.1.1 п.12.1 ст.12 Закону України №334/94-ВР, тобто не корегував валові доходи шляхом зменшення-збільшення у відповідних випадках у наступних податкових періодах, на підставі пп.5.2.8 Закону України № 334/94-ВР, суд приходить до висновку про те, що товариство мало право віднести суми заборгованості на валові витрати, оскільки повторне збільшення валових відходів на суму заборгованості, визнаної судом, Закону України № 334/94-ВР не передбачено та суперечить принципам бухгалтерського та податкового обліку (не може бути подвійного обліку доходів чи витрат).

Вищенаведене підтверджується також і висновком судово-економічної експертизи №709.

Доводи контролюючого органу про те, що для віднесення до складу валових витрат за п.п. 5.2.8 п. 5.2 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР сума заборгованості має бути перш за все безнадійною, а ситуація позивача не охоплюється визначенням безнадійної заборгованості наведеної у п. 1.25 ст. 1 Закону України № 334/94-ВР, відхиляються з огляду на таке.

За змістом п.п. 5.2.8 п. 5.2 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР можливо дійти висновку, що законодавець дозволяє включати до складу валових витрат суми безнадійної заборгованості в двох випадках, а саме: 1) в частині, що не була віднесена до складу валових витрат, у разі коли відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не призвели до позитивного наслідку, а також 2) суми заборгованості, стосовно яких закінчився строк позовної давності.

Позивач, скористався своїм правом, включивши до складу валових витрат суми безнадійної заборгованості в частині, що не була віднесена до складу валових витрат, у разі коли відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не призвели до позитивного наслідку.

Як вже було встановлено вище, позивач не застосовував механізм врегулювання безнадійної заборгованості, визначений пп.12.1.1 п.12.1 ст.12 Закону України № 334/94-ВР та відповідно не включав раніше до складу валових витрат заборгованість ЗДКПЕ Запоріжелектротранс у розмірі 346 642,53 грн.

Тобто, подвійного включення спірної суми до складу валових витрат у позивача не було. Іншого контролюючим органом не доведено.

Той факт, що за змістом п.п. 5.2.8 п. 5.2 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР має певні суперечності із визначенням самої терміну безнадійної заборгованості, наведеної у п. 1.25 ст. 1 Закону України № 334/94-ВР, суд трактує на користь платника податків.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності застосування позивачем в даному випадку положень п.п. 5.2.8 п. 5.2 ст. 5 Закону України №334/94-ВР до суми заборгованості, яка не була віднесена до складу валових витрат, а відповідні заходи щодо стягнення такої заборгованості не призвели до позитивного наслідку.

Отже, висновки контролюючого органу про завищення позивачем валових витрат у сумі 346 642,53 грн. є необґрунтованими та такими, що спростовуються долученими до справи доказами.

Щодо висновку податкового органу про завищення позивачем валових витрат у зв'язку з віднесенням до їх складу суми витрат на проведення тренінгів в порушення пп.5.4.2 п.5.4 ст.5 Закону України № 334/94-ВР.

З матеріалів справи вбачається, що між ПП ОСОБА_4А. та ВАТ Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна укладено договір від 01.06.2005 року про надання інформаційно-консультативних послуг, відповідно до умов якого підприємець зобовязався надати послуги з інформаційно-консультативного забезпечення з підготовки та проведення тренінгу Діагностика і корекція корпоративної культури підприємства. Підприємцем виставлений рахунок-фактура від 01.06.2005 року № 16/06, який оплачений позивачем платіжним дорученням від 06.06.2005 року №12804.

Головою правління ВАТ Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна видано наказ №250 від 13.06.2005 року Про проведення виїзного тренінгу в м.Одеса з 16.06.2005 року по 18.06.2005 року, додатком № 1 до якого був затверджений склад учасників тренінгу у кількості 12 осіб, а також затверджену програму тренінгу Діагностика і корекція корпоративної культури ВАТ Дніпроспецсталь.

Крім того, між ВАТ Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна та МПП Фірма ЮСС укладено угоду від 27.05.2005 року № 84/05-05/7, відповідно до якої МПП Фірма ЮСС взяла на себе обовязати по наданню послуг з організації тренінгу для працівників позивача. У звязку із укладенням угоди, МПП Фірма ЮСС виставило ВАТ Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна рахунки №39/05 від 31.05.2005 року, №54/06 від 16.06.2005 року, № 38/05 від 30.05.2005 року, які оплачені позивачем шляхом перерахування коштів на рахунок, що підтверджується копіями платіжних доручень від 06.06.2005 року №12805, №12806 та від 16.06.2005 року №13669.

На виконання умов угоди сторонами складено акт прийому-передачі робіт від 18.06.2005 року щодо виконання послуг із розміщення та додаткових послуг.

Перевезення робітників до місця проведення навчання здійснювалось на підставі договору-заявки від 13.06.2005 року №56/2005/1 замовним рейсом АТК Южмашавіа та оплачено позивачем згідно платіжного доручення від 15.06.2005 № 13557.

Також, судами досліджені посвідчення про відрядження співробітників позивача, звіти про відрядження, що підтверджують витрати на відрядження.

Надаючи оцінку висновкам контролюючого органу щодо непов`язаності отриманих позивачем послуг з господарською діяльністю товариства суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх використання у власній господарській діяльності.

Згідно із п. 1.32 ст. 1 Закону України № 334/94-ВР господарська діяльність це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації господарської діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Системний аналіз положень п. 5.1 ст. 5 та п. 1.32 ст. 1 Закону України № 334/94-ВР дає підстави стверджувати про те, що право на віднесення витрат до валових обумовлена діяльністю особи, направленої на отримання доходу та не повязана із наявністю кінцевого конкретного результату діяльності платника податків від використання товарів (послуг), які придбаваються платником податків.

Адже, зважаючи на притаманність господарській діяльності підприємницького ризику, кінцевий результат діяльності з використання придбаного товару чи послуги не завжди відомий платнику податків на дату відображення витрат у складі валових.

Крім того, поняття дохід та прибуток не є тотожними, а тому їх підміна є неприпустимою, оскільки для визначення наявності господарської діяльності платника податків законодавчо визначена необхідність спрямованості такої діяльності саме на отримання доходу, а не прибутку.

Законодавством передбачена можливість направляти працівників підприємств на професійні тренінги, курси підвищення кваліфікації, семінари з метою професійної підготовки або підвищення кваліфікації працівників задля досягнення господарських цілей підприємства.

Підприємство як суб'єкт господарювання є вільним у виборі предмету договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Корпоративна культура є компонентом господарської діяльності підприємств, яка підвищує її ефективність, оскільки втілює систему цілей і пріоритетів підприємства, основною метою діяльності якого є отримання доходу.

Тренінг - виконання практичних вправ, систематичних тренувань або удосконалення певних навичок та поведінки учасників. Маючи власний досвід, раніш отримані знання, учасник семінару або тренінгу здійснює роботу з оцінки тих знань, які він отримує, порівнює нову інформацію з тим, що вже знає.

Участь у тренінгах сприяє підвищенню ефективності ведення бізнесу за рахунок поліпшення комунікативного складника, починаючи з роботи з клієнтами та закінчуючи комунікацією усередині самого підприємства, оскільки у ході тренінгу використовуються моделювання реальних ситуацій, методи вирішення нестандартних завдань, групові дискусії, психологічний аналіз різних ситуацій, індивідуальні завдання, ролеві ігри та інше.

Таким чином, практика, здобута у тренінгах, дозволяє сформувати певні моделі поведінки у різних життєвих ситуаціях та виробити власний стиль такої поведінки для вирішення певних виробничих завдань з метою адекватної реакції на ці ситуації та безконфліктного їх вирішення.

Метою проведення підготовки, перепідготовки чи підвищення кваліфікації працівників є створення інтелектуального потенціалу підприємства для досягнення цим же підприємством значних позитивних результатів у здійснюваній господарській діяльності, тому витрати підприємства, пов'язані з професійною підготовкою, перепідготовкою або підвищенням кваліфікації працівників задля підтримки і удосконалення їхнього рівня, знань і умінь, та витрати, що пов'язані з такими послугами, є втратами на виробничі цілі, що пов'язані з господарською діяльністю підприємства, і не вважаються особистими доходами (додатковим благом) працівників.

Консультування з фінансового управління направлено на вирішення наступних задач:

1. пошук джерел фінансових ресурсів;

2. оцінка та підвищення поточної фінансової ефективності діяльності підприємства;

3. укріплення фінансового становища підприємства та перспектива тощо.

Тобто такі послуги охоплюють поняття як фінансове планування і контроль, оподаткування, бухгалтерський облік, кредитування, фінансове страхування, прибуток та собівартість тощо.

Консультування щодо управління персоналом стосується питань підбору працівників, контролю кадрового складу підприємства, систем оплати праці, підвищення кваліфікацій та управління кадрами, психологічний клімат у колективі. Основна мета сприяння в оптимізації використання людського ресурсу, без якого неможлива будь-яка діяльність.

Таким чином, витрати підприємства здійснені з метою досягнення підприємством позитивних результатів у здійснюваній господарській діяльності.

Відтак, висновки податкового органу щодо не повязаності таких витрат із господарською діяльністю платника податку є безпідставними та спростовуються долученими до справи та дослідженими доказами.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку із підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати на придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, встановлених п. 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до абз. 4 п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Позивач придбав послуги з інформаційно-консультаційного забезпечення у постачальників таких послуг, що підтверджується долученими до справи доказами та описаними судом вище. Вказані документи підтверджують понесені товариством витрати на придбання послуг з інформаційно-консультаційного забезпечення, а значить позивачем вірно сформовано валові витрати за вказаними господарськими операціями.

Оскільки суд прийшов до висновку про необґрунтованість донарахування суми основного зобовязання з податку на прибуток у сумі 129 037 грн. 85 коп., то безпідставними є також нарахування штрафних (фінансових) санкцій контролюючим органом на підставі п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами у сумі 156 864 грн. 94 коп.

Під час судового розгляду справи по суті, не знайшли свого підтвердження доводи контролюючого органу про порушення ПАТ Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна вимог 5.2.1, 5.2.8 пункту 5.2, підпунктів 5.4.2, 5.4.6 пункту 5.4, пункту 5.1 статті 5, пункту 1.32 статті 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , що податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжя №/0 від 04.05.2006 року, №/1 від 31.05.2006 року, №/2 від 09.08.2006 року, №/3 від 20.10.2006 року в частині визначення основного платежу з податку на прибуток у сумі 129 037 гр. 85 коп. та штрафних санкцій у сумі 156 864 грн. 94 коп. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішення, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №2а-9629/10/0870 (СН/8085/2/17) за позовом Публічного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, за участю прокуратури Запорізької області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 10 травня 2017 року, в повному обсязі ухвала складена 15 травня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_5