Справа № 697/96/17
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 697/96/17 Головуючий у 1-й інстанції: Льон О.М. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

11 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Межевича М.В. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційні скарги Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради та Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради та Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач - ОСОБА_2, звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради, в якому просить:

визнати протиправною відмову відповідача № 32/05-20 від 05.01.2017 у видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 із числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4;

зобов'язати відповідача прийняти від неї документи для встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 із числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, оформити та направити подання до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації для видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.02.2017 в якості другого відповідача залучено Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2017 року позов задоволено повністю: визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради та Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації у прийнятті документів ОСОБА_2 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії; зобов'язано Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради прийняти документи ОСОБА_2 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії; зобов'язано Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради внести подання до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ОСОБА_2; зобов'язано Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації розглянути подання Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради про встановлення ОСОБА_2 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та вирішити питання про видачу ОСОБА_2 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що при винесенні оскаржуваної постанови судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради та Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2017 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, позивач є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1992 роках 4 категорії (безстроково), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 08.02.1993 (а.с. 9).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильський АЕС № 40 від 10 листопада 2016 року, захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 10).

23.12.2016 позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності (безтерміново), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 536115, при цьому в графі «Причина інвалідності» вказано, що захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 9).

04 січня 2017 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради із заявою про видачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, до якої було додано відповідний пакет документів.

Листом від 05.01.2017 № 32/05-20 відповідач повідомив про те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» позивач вважається особою, що не проживає на забрудненій території, тому підстави для видачі посвідчення постраждалого 1 категорії із числа постраждалих категорії 4 відсутні. Відповідно до листа Департаменту соціального захисту населення Черкаської ОДА від 15.09.2016 № 1474/05, на даний час, за усним повідомленням Міністерства соціальної політики України, триває процес внесення змін до Закону та врегулювання порушеного питання (а.с. 8).

Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, позивач звернулася до адміністративного суду з позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Так, у відповідності до п. 4 частини першої ст. 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

У відповідності до п. 1 частини першої ст. 14 вказаного Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу. Зазначені особи належать до 1 категорії.

Таким чином, особа набуває статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії у разі, якщо вона вже має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи іншої категорії та їй встановлено інвалідність, щодо якої встановлено причинний зв'язок із Чорнобильською катастрофою.

З огляду на те, що позивач є громадянкою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії та 23.12.2016 їй було встановлено довічно ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного із впливом аварії на Чорнобильській АЕС, позивач має право на встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та отримання відповідного посвідчення.

Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно вказаної норми права до зон радіоактивного забруднення належали: зона відчуження, зона безумовного (обов'язкового) відселення, зона гарантованого добровільного відселення та зона посиленого радіоекологічного контролю.

Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

01.01.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014, яким статтю 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було виключено, а також виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Разом з цим, саме по собі виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє осіб, яким раніше були видані посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу і не спростовує факту проживання/роботи/навчання особи протягом, встановленого законом, проміжку часу, на території раніше віднесеній до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» також не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є недійсними.

Крім того, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній після 01.01.2015, передбачає надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, певних пільг та компенсацій. Зокрема, ст. ст. 51 та 56 вказаного Закону передбачають надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, додаткової пенсії та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський Суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Враховуючи те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, а також тяжкий стан здоров'я позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову повністю.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради та Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради та Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення.

Постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: М.В. Межевич

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Межевич М.В.

Шелест С.Б.