Справа № 804/5761/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2016 р. Справа № 804/5761/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням додаткових пояснень, зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім приписів податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього податку на додану вартість, оскільки позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Камекс Пром», ТОВ «Дерко Груп», ТОВ «Імперіал плюс ЛТД», ТОВ «Радена» та ТОВ «Трейденерго», в ході здійснення реальних господарських операцій. Вказані правочини недійсними в судовому порядку не визнавалися та є реальними, що посвідчується відповідними первинними документами, які були надані до перевірки у повному обсязі, натомість акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами цих правочинів. Посилання відповідача в акті перевірки на податкову інформацію та акти перевірок контрагентів позивача та підприємств, які мали з ними господарські правовідносини, щодо перебування їх у стані припинення, відсутності інформації про трудові ресурси, складські приміщення, транспорт та устаткування не спростовують факту реальності господарських операцій позивача з вищевказаними контрагентами, оскільки позивач не повинен відповідати за будь-які порушення податкового законодавства з боку своїх контрагентів, оскільки, навіть якщо контрагенти позивача і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог. Взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
У судовому засіданні 05.12.2016р. представник позивача підтримав предявлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
У судове засідання 12.12.2016р. представник позивача не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.
Відповідач предявлений адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, які призвели до заниження податку на додану вартість, через віднесення ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС» до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Камекс Пром», ТОВ «Дерко Груп», ТОВ «Імперіал плюс ЛТД», ТОВ «Радена» та ТОВ «Трейденерго» за господарськими операціями, які є документально непідтвердженими. Так, аналізом податкової та фінансової звітності вищевказаних контрагентів встановлено наступне:
Крім того, відповідач зазначав, що перевіркою актів здачі-прийняття (наданих послуг), складених в ході господарських операцій з ТОВ «Камекс Пром», ТОВ «Дерко Груп» та ТОВ «Імперіал плюс ЛТД», встановлено, що в наданих актах зазначено: технічне обслуговування залізничного рухомого складу, поточний ремонт залізничного рухомого складу, акти затверджено посадовими особами та завірено печатками обох підприємств, але в актах відсутні: розшифрування статті витрат, не міститься даних про обсяг (кількість, ціну) наданих послуг, в чому конкретно вони полягали, яке конкретно обладнання підлягало обслуговуванню, його місцезнаходження, кому воно належить, які дії проведені в межах надання таких послуг, яким чином здійснювалась калькуляція ціни, де саме відбувались ці послуги, адреси об'єктів. Отже, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) складено загально, без урахування саме виробничих процесів, калькуляції витрат, а отже неможливо з'ясувати, які саме матеріальні та трудові ресурси задіяні при виконанні послуг з обслуговуванню залізничного рухомого складу, чим порушено пп.2.1, пп.2.2, п.п.2.4, п.п.2.7 п.2 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» №88 від 24.05.1995р., п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Представник відповідача у судовому засіданні 05.12.2016р. також заперечував проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України та враховуючи клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, з огляду на таке.
За результатами означеної перевірки складено акт №367/04-36-14-03/39416015 від 19.07.2016р., згідно з яким перевіркою, зокрема, встановлено порушення ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС» приписів п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в наслідок чого останнім занижено податок на додану вартість (далі ПДВ) на суму 1204947,00грн.
Висновки означеного акта перевірки, з урахуванням відомостей додатку №5 до цього акта, обґрунтовані тим, що проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, які призвели до заниження податку на додану вартість, через віднесення ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС» до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними сумнівними контрагентами ТОВ «Камекс Пром», ТОВ «Дерко Груп», ТОВ «Імперіал плюс ЛТД», ТОВ «Радена» та ТОВ «Трейденерго» за господарськими операціями щодо придбання матеріалів та надання послуг з технічного обслуговування залізничного складу, які є документально непідтвердженими. Так, аналізом податкової та фінансової звітності вищевказаних контрагентів встановлено наступне:
Крім того, зазначалося, що перевіркою актів здачі-прийняття (наданих послуг), складених в ході господарських операцій з ТОВ «Камекс Пром», ТОВ «Дерко Груп» та ТОВ «Імперіал плюс ЛТД», встановлено, що в наданих актах зазначено: технічне обслуговування залізничного рухомого складу, поточний ремонт залізничного рухомого складу, акти затверджено посадовими особами та завірено печатками обох підприємств, але в актах відсутні: розшифрування статті витрат, не міститься даних про обсяг (кількість, ціну) наданих послуг, в чому конкретно вони полягали, яке конкретно обладнання підлягало обслуговуванню, його місцезнаходження, кому воно належить, які дії проведені в межах надання таких послуг, яким чином здійснювалась калькуляція ціни, де саме відбувались ці послуги, адреси об'єктів. Отже, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) складено загально, без урахування саме виробничих процесів, калькуляції витрат, а отже неможливо з'ясувати, які саме матеріальні та трудові ресурси задіяні при виконанні послуг з обслуговуванню залізничного рухомого складу, чим порушено пп.2.1, пп.2.2, п.п.2.4, п.п.2.7 п.2 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» №88 від 24.05.1995р., п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на таке.
Так, відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Як свідчать досліджені судом у справі докази, ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС» у періоді, що перевірявся відповідачем, мало господарські взаємовідносини з контрагентами ТОВ «Камекс Пром», ТОВ «Дерко Груп», ТОВ «Імперіал плюс ЛТД», ТОВ «Радена» та ТОВ «Трейденерго», у звязку із якими позивачем сформовано податкові зобов'язання та податковий кредит з податку на додану вартість у відповідних звітних податкових періодах, реальність яких виступає предметом спірних правовідносин у справі.
Судом встановлено, що ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС», як покупцем, було укладено ряд однотипних договорів поставник з наступними контрагентами-продавцями:
- ТОВ «Камекс Пром» договір поставки №2315 від 12.03.2015р., згідно з яким позивачу було поставлено сталь листову, флюс зварювальний, шплінт, болти, вал водяного насосу, валіки, вкладиші, гайки та ін.;
- ТОВ «Імперіал плюс ЛТД» договір поставки №3115 від 06.04.2015р., згідно з яким позивачу було поставлено муфти промвалов, манжети повітрясповільнювача, пружини внутрішні, електроди, болти, гайки, прокладки, клапани, втулки та ін.;
- ТОВ «Радена» договір поставки №3215 від 21.04.2015р., згідно з яким позивачу було поставлено муфти, важелі, шайби, гайки, хомути, апарат поглинальний, підшипники та ін.;
- ТОВ «Трейденерго» договір поставки №1601М від 16.01.2015р., згідно з яким позивачу було поставлено вкладиш 330/250х195х305 3930-00.
Так, відповідно до вищевказаних договорів постачальники прийняли на себе зобовязання поставити покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення та/ або товари народного споживання, а покупець зобовязався прийняти цей товар і сплатити його; найменування, кількість, якісні та інші характеристики товару, його ціна вказуються в Специфікаціях, які є невідємними частинами цих договорів.
Також вказаними договорами передбачено, що поставка товару проводиться за Міжнародними Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року; постачальники зобовязані поставити товар в строк, зазначений у відповідних Специфікаціях.
На підтвердження реальності цих господарських операцій позивачем надано вищевказані договори поставки та додаткові угоди до них, специфікації, видаткові накладні, податкові накладні, сертифікати якості на поставлений товар, прибуткові ордери, реєстри виданих та отриманих податкових накладних, а також товарно-транспортні накладні на підтвердження факту транспортування цього товару.
Розрахунки між позивачем та вищевказаними контрагентами проведено у повному обсязі, що посвідчується журналами-ордерами по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», згідно з якими станом на 31.03.2016р. кредиторська/дебіторська заборгованість по взаємовідносинам з вказаними субєктами господарювання не обліковується.
Як пояснив представник позивача, в подальшому отримані товарно-матеріальні цінності ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС» використовувало як матеріальну складову при виконанні будівельних підрядних робіт, що підтверджується накладними-вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) товарів, з відмітками контрольно-пропускних пунктів ГЗК, які складаються у разі доставляння товарно-матеріальних цінностей до місця виконання робіт.
Судом також встановлено, що ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС», як генеральним підрядником, було укладено ряд однотипних договорів субпідряду з наступними контрагентами-субпідрядниками:
- ТОВ «Камекс Пром» договір субпідряду №2015 від 05.03.2015р., відповідно до якого субпідрядник зобовязувався виконувати своїми силами роботи по технічному обслуговуванню залізничного рухомого складу, технічному огляду вагонів, поточному ремонту залізничного рухомого складу та здати вказані роботи генеральному підряднику у встановлені договором строки, а генеральний підрядник зобовязувався прийняти від субпідрядника виконані роботи за актом прийому-передачі виконаних робіт згідно з умовами договору;
- ТОВ «Імперіал плюс ЛТД» договір субпідряду №3015 від 06.04.2015р., згідно з яким субпідрядник зобовязувався виконувати своїми силами роботи по технічному та поточному ремонту залізничного рухомого складу, технічному обслуговуванню думкарів 2 ВС-105 і здати вказані роботи генеральному підряднику у встановлені договором строки, а генеральний підрядник зобовязувався прийняти від субпідрядника виконані роботи за актом прийому-передачі виконаних робіт згідно з умовами договору;
- ТОВ «Дерко Груп» договір субпідряду №20 від 26.01.2015р., відповідно до умов якого субпідрядник зобовязувався виконувати своїми силами роботи по технічному та поточному ремонту залізничного рухомого складу і здати вказані роботи генеральному підряднику у встановлені договором строки, а генеральний підрядник зобовязувався прийняти від субпідрядника виконані роботи за актом прийому-передачі виконаних робіт згідно з умовами договору.
На підтвердження реальності цих господарських операцій позивачем надано вищевказані договори субпідряду, додаткові угоди та додатки до цих договорів, в тому числі протоколи узгодження договірної ціни, акти виконання підрядних робіт, прибуткові ордери, податкові накладні.
Розрахунки між позивачем та вищевказаними контрагентами проведено у повному обсязі, що посвідчується журналами-ордерами по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», згідно з якими станом на 31.03.2016р. кредиторська/дебіторська заборгованість по взаємовідносинам з вказаними субєктами господарювання не обліковується.
Як пояснив представник позивача, отримані послуги з виконання окремих видів робіт (розбирання, ремонт та збирання редуктора розподільного заднього та переднього; огляд акумуляторної батареї; відновлення заряду акумуляторної батареї; зняття та встановлення акумуляторної батареї; розбирання, ремонт та збирання акумуляторної батареї; ремонт жалюзі бокових холодильника дизеля праві та ліві; ремонт жалюзі верхніх холодильника дизеля; розбирання, ремонт та збирання акумуляторної батареї46ТПЖН-550; замірювання Е.Д.С. кожного елемента опору ізоляції; заміна елементів, в яких спостерігається різке зниження Е.Д.С. та ін.) відносяться безпосередньо до ТО-1, ТО-2, ТО-3 та ТР-1, ТР-2 рухомого залізничного складу, яке виконувалося ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС» згідно з угодами на підприємствах ПрАТ «ПівнГЗК», ПрАТ «ІнГЗК» та ПрАТ «ЦГЗК».
Таким чином, факт здійснення реальних господарських операцій між позивачем та його вищевказаними контрагентами ТОВ «Камекс Пром», ТОВ «Дерко Груп», ТОВ «Імперіал плюс ЛТД», ТОВ «Радена» та ТОВ «Трейденерго» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, та які в повній мірі відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у звязку із отриманням оплати за поставлений товар.
Щодо доводів відповідача відносно того, що акти здачі-прийняття наданих послуг, складені в ході господарських операцій з ТОВ «Камекс Пром», ТОВ «Дерко Груп» та ТОВ «Імперіал плюс ЛТД», оформлені з порушенням вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки в них не вказано: розшифрування статті витрат, не міститься даних про обсяг (кількість, ціну) наданих послуг, в чому конкретно вони полягали, яке конкретно обладнання підлягало обслуговуванню, його місцезнаходження, кому воно належить, які дії проведені в межах надання таких послуг, яким чином здійснювалась калькуляція ціни, де саме відбувались ці послуги, адреси об'єктів тощо, суд зазначає наступне.
Наявність незначних недоліків первинних документів є обставинами, які самі по собі не позбавляють правового значення виданих контрагентами підприємства первинних документів, що виключає відповідальність платника податків. У разі підтвердження дійсного виконання операції недоліки правореалізуючих документів є порушенням порядку заповнення цих документів, а відтак такі недоліки не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на податковий кредит та на віднесення до складу витрат та доходів, що враховуються при визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, відповідного звітного періоду вартості отриманого (реалізованого) товару (робіт, послуг). Тим більше, що податкові накладні та інші первинні документи за правочинами з означеними вище контрагентами складені з дотримання обовязкових вимог до первинних документів, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними правочинів позивача з вищевказаними контрагентами. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивності господарської діяльності контрагентів позивача, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Також відповідачем не надано доказів, які б спростовували реальність існування господарських операцій позивача з контрагентами.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст. 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Водночас, відповідач, стверджуючи про нереальність господарських операцій, не міг керуватися лише припущеннями. Позиція про те, що останні здійснені без мети настання реальності наслідків, не підкріплена належними доказами, а саме: рішеннями суду про визнання їх недійсними або вироком суду про визнання вини позивача у фіктивності (нереальності) вчинення господарських операцій.
Зміст укладених позивачем з ТОВ «Камекс Пром», ТОВ «Дерко Груп», ТОВ «Імперіал плюс ЛТД», ТОВ «Радена» та ТОВ «Трейденерго» договорів не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.
Виписані вищевказаним контрагентами податкові накладні на підставі укладених з позивачем договорів оформлені з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України, що відповідачем не заперечується.
Щодо доводів відповідача про те, що згідно з отриманою податковою інформацією контрагенти позивача перебувають у стані припинення (ліквідовано, закрито), не подають податкову звітність, не мають достатню кількість трудових ресурсів, активів, складських приміщень, транспорту та устаткування тощо, суд зазначає, що як на час укладення угод між позивачем та його означеними вище контрагентами, так і на час їх виконання, останні знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також, були платниками податку на додану вартість.
При цьому жодною нормою законодавства України не передбачається обовязку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Окрім викладеного, акт перевірки не містить даних про ліквідацію підприємств у періодах, які перевірялися, їх виключення з ЄДРПОУ, чи про те, що установчі документи, свідоцтво про реєстрацію їх як платників ПДВ та свідоцтво про державну реєстрацію були визнані недійсними на момент здійснення господарських операцій.
Щодо посилань відповідача на те, що правочини, укладені позивачем з цими контрагентами, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, підтвердженням чого є неможливість встановлення ланцюгу постачання між вищевказаним підприємствами та їх контрагентами, суд зазначає, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом. Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Водночас, навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.
Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».
Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.
Згідно зі ст.ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення ведення податкового обліку.
Таким чином, посилання контролюючого органу на наявність порушень податкового законодавства з боку контрагентів позивача не спростовує правомірність дій самого ТОВ «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС» та реальності укладених та виконаних ним договорів.
По-перше, станом на час розгляду справи відповідачем не надано доказів наявності відповідного вироку суду, яким би було встановлено вину посадових осіб означених підприємств у вчиненні вищенаведених дій, а також доказів обізнаності позивача про вчинення його контрагентом таких порушень та наявності спільного умислу приховати безтоварні правочини.
По-друге, посилання на пояснення, надані під час допиту в ході кримінального розслідування, є необґрунтованими, адже згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Перелік засобів (джерел доказів) доказування є вичерпним.
Тому, з огляду на те, що обґрунтування таких висновків контролюючого органу не підтверджені належними доказами, зокрема рішеннями судів, якими визнано укладені позивачем договори недійсними, та вироком суду, який набрав законної сили по порушеній кримінальній справі, в ході розслідування якої були здобуті відповідні показання свідків, суд вважає такі висновки відповідача безпідставними.
Відповідач, стверджуючи про нереальність господарських операцій позивача з вказаними контрагентами, не міг керуватися лише припущеннями. Позиція про те, що означені господарські операції здійснені без мети настання реальних наслідків, не підкріплена належними доказами, а саме: рішеннями суду про визнання їх недійсними або вироком суду про визнання вини позивача у фіктивності (нереальності) вчинення господарських операцій.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі належним чином оформлених первинних документів, в тому числі податкових накладних, отриманих в ході реального здійснення господарських операцій з ТОВ «Камекс Пром», ТОВ «Дерко Груп», ТОВ «Імперіал плюс ЛТД», ТОВ «Радена» та ТОВ «Трейденерго», що ґрунтується на вимогах податкового законодавства, тим більше, що, як зазначалося вище, платник податків не повинен відповідати за порушення, вчинені його контрагентами, та не зобовязаний здійснювати перевірку ділової репутації контрагента чи перевіряти правильність його розрахунків з бюджетом, оскільки чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум сплаченого податку до складу податкового кредиту в залежність від господарських, технічних та виробничих можливостей своїх постачальників.
Платник податків (покупець товару, отримувач робіт та послуг) не має обов'язку та права здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару або виконавцями робіт вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, і в подальшому не повинен зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит або віднесення витрат до складу валових за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності за можливе допущення порушення законодавства іншими юридичними особами. При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит або на формування валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент порушив податкове законодавство, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому дані порушення не можуть бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит та праві на формування валових витрат за наявності факту здійснення господарської операції. Отже, будь-які порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів платника податків, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з виконання робіт на адресу позивача, яку з боку контрагентів-виконавців в повному обсязі підтверджено наданими договорами підряду та субпідряду, а також первинними документами бухгалтерського обліку.
Враховуючи, що позивач у періоді, якій було перевірено податковим органом, формував свій податковий кредит з податку на додану вартість на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам, своєчасно та в межах проведених господарських операцій, у суду відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість складалась без відповідного підтвердження первинними документами.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖРЕМСПЕЦТРАНС» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_4