Справа № 810/1932/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1932/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року м.Київ 810/1932/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Васт-Транс”

до Києво – Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області,

Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області

про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та пені з Державного бюджету України,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби у Київській області, в якому позивач просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 07.09.2016):

Позивач також зауважив, що на його адресу не надходило податкового повідомлення-рішення про невідповідність заявленої до бюджетного відшкодування суми або відмову у бюджетному відшкодуванні, а тому сума бюджетного відшкодування, зазначена у декларації з податку на додану вартість за жовтень 2012 року, мала бути відшкодована позивачу.

Проте, всупереч вимогам пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу, ДПІ у Києво-Святошинському районі у встановленому порядку та строки не подала до органу, що здійснює казначейське обслуговування, висновок про суму бюджетного відшкодування, що призвело до не перерахування на розрахунковий рахунок позивача суми бюджетного відшкодування, та відповідно порушення законних інтересів ТОВ “Васт-Транс”, як добросовісного платника податків.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/1932/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В ході судового розгляду справи суд протокольною ухвалою від 16.08.2016 здійснив заміну відповідача – 1 - Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на Києво-Святошинську об’єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області у зв’язку з проведеною реорганізацією деяких територіальних органів Державної фіскальної служби та зміною назви відповідача-1 у справі.

Разом з цим, у судовому засіданні 16.08.2016 представник позивача надав суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення в даній адміністративній справі та просив суд зобов’язати відповідача - 1 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідач-1 позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що відсутні підстави для перерахування на рахунок позивача суми бюджетного відшкодування за вищевказаний період, оскільки податковим органом не було подано Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області висновок щодо підтвердження суми бюджетного відшкодування. У зв’язку з цим відповідач вважає, що позивач не має законних підстав вимагати як стягнення суми бюджетного відшкодування ПДВ, так і пені за його несвоєчасне перерахування.

Крім того, відповідач - 1 стверджує, що чинним законодавством не передбачено можливості відшкодування податку на додану вартість у спосіб судового стягнення, і зазначає, що відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість є виключним повноваженням податкового органу. Таким чином, відповідач - 1 вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав у спірних правовідносинах, а тому заявлений позов не може бути задоволений.

Відповідач - 2 адміністративного позову також не визнав та 01.09.2016 надав до суду письмові пояснення відповідно до змісту яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області не надходив висновок Києво-Святошинської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про відшкодування позивачу податку на додану вартість, у зв’язку з чим казначейство не мало жодних підстав для перерахування відповідних сум на рахунок позивача.

При цьому, зауважив, що роль органів Державної казначейської служби України зводиться лише до здійснення контролю за бюджетними повноваженнями при зарахуванні надходжень, прийняті зобов’язань та проведенні платежів та ведення обліку всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, а тому саме ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі висновку органу Казначейства для виконання.

Разом з цим, звертав увагу суду, що на теперішній час порядку нарахування пені на суму простроченого бюджетного відшкодування та механізму її виплати платнику податку – не визначено.

Державна казначейська служба України у Київській області також вважає, що правильним способом захисту прав платника податків у спірних правовідносинах є саме вимога про зобов’язання податкового органу до виконання покладених на нього законом і підзаконними нормативно-правовими актами обов’язків в частині надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Таким чином, відповідач – 2 зазначив, що оскільки обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає вимогам нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини - у задоволенні позову слід відмовити.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 07.09.2016, не з’явились. Воденочас, судом встановлено, що про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується даними наявних у справі доказів.

Разом з цим, 06.09.2016 від Києво-Святошинської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС та 07.09.2016 від ТОВ «Васт-Транс» до суду надійшли клопотання про здійснення судового розгляду справи за відсутності уповноважених представників позивача та відповідача – 1.

Крім того, з наявних в матеріалах справи письмових пояснень Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області вбачається, що відповідач – 2 також просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Васт-Транс” зареєстровано платником податку на додану вартість у Державній податковій інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 13831221 від 06.04.1999.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Васт-Транс” зареєстроване Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 19.03.1999 як юридична особа, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №087855.

Позивач взятий на облік в якості платника податків 25.03.1999 за №885, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків №335 від 23.05.2012 (а.с.131), а відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №13831281 Серії НВ №052387 від 06.04.1999 позивач зареєстрований в якості платника податку на додану вартість.

Отримання відповідачем - 1 податкової декларації підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 2 (а.с.15 зворотній бік).

З вказаною податковою декларацією позивачем було також подано розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2012 року) (а.с. 13) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4 до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року) (а.с. 13 зворотній бік).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Міністерства доходів і зборів України із листом № 456 від 02.08.2013, у якому просив вищевказаний податковий орган надати інформацію щодо відшкодування ТОВ “Васт-Транс” бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, на який Міністерство доходів і зборів України листом № 9989/99-99-15-011-01-15 від 29.08.2013 повідомило позивачу про те, що заявлені позивачем до бюджетного відшкодування суми перебувають на перевірці достовірності їх нарахування ТОВ “Васт-Транс” (а.с.30-32).

Також листом від 29.08.2013 № 9989/6/99-9901-01-15 Міністерство доходів і зборів України підтвердило, що станом на 01.01.2013 по ТОВ "Васт-Транс" бюджетна заборгованість з податку на додану вартість складає 3629600,00 грн., з яких по 1482100,00 грн. документи вилучено слідчим відділом податкової міліції ДПІ у Києво-Святошинському районі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області із листом №789 від 10.10.2013, у якому просив відповідача відшкодувати суму бюджетного відшкодування з урахуванням пені, у тому числі за жовтень 2012 року (а.с.27).

Також позивачем було надіслано на адресу податкового органу лист № 790 від 10.10.2013, у якому ТОВ “Васт-Транс” просило відповідача подати висновок органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню із бюджету, зокрема, за жовтень 2012 року (а.с.28).

Вказані листи були прийняті відповідачем - 1, про що свідчать відбитки штемпелю податкового органу за № 3696/10 та № 3697/10 від 10.10.2013. Проте відповідей на вказані запити позивач не отримував.

Крім того, позивач звертався до Управління Державного казначейства у Києво-Святошинському районі Київської області із запитом №788 від 10.10.2013, у якому просив вказаний територіальний орган Державної казначейської служби України надати інформацію щодо отримання ним висновків щодо бюджетного відшкодування по ТОВ “Васт-Транс”, зокрема, за жовтень 2012 року та причин невідшкодування позивачу відповідних сум грошових коштів (а.с.29).

Вказаний запит був прийнятий Управлінням Державного казначейства у Києво-Святшинському районі Київської області, що підтверджується відбитком штемпелю б/н від 10.10.2013. Проте, будь-якої відповіді відповідач -2 позивачу не надав.

В подальшому ТОВ “Васт-Транс” зверталось до ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області з листами № 88 від 19.05.2015 та № 108 від 04.06.2015, в яких просило контролюючий орган надати інформацію про результати здійснення камеральних перевірок за період з січня 2007 по березень 2015 року (а.с.35, 37).

Розглянувши вказані листи, ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області листами “Про надання інформації” № 3895/10/10-13-15-01 від 26.05.2015 та № 7195/10/10-13-15-01 від 11.06.2015 повідомила позивачу про те, що відповідно до наказу ДПС України “Про затвердження Регламенту опрацювання податкових декларацій з податку на додану вартість, за якими задекларовано від’ємне значення та/або бюджетне відшкодування податку на додану вартість” № 52 від 19.02.2012 висновок та довідка у формі висновку складаються в одному примірнику та не надаються платникам податків для ознайомлення та підписання (а.с.36, 38). Проте відповіді не містили інформації про проведення відповідних камеральних чи документальних перевірок та складання висновків про бюджетне відшкодування.

Крім того, позивач звертався до відповідача з листом № 115 від 04.06.2015, у якому просив податковий орган надати інформацію про направлення до органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновків по ТОВ “Васт-Транс” із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню, у тому числі, за жовтень 2012 року (а.с.39).

ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області листом “Про надання інформації” № 7202/10/10-13-15-01 від 11.06.2015 повідомила позивачу про неможливість надання запитуваної інформації, у зв’язку із проведенням СВ ПМ ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області виїмки по провадженню кримінальної справи, яку порушено за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 Кримінального кодексу України (а.с.40).

На запит позивача (від 25.08.2015) листом від 28.08.2015 № 2339/10-13-09-02 ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області повідомила позивача про вилучення податкової звітності за період 2010-2012 роки в рамках кримінальної справи № 13-9131 (а.с.45, 46).

Крім того, у відповідь на запит позивача №15 від 25.02.2016 Слідче управління фінансових розслідувань у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС листом № 77 від 06.09.2016 зазначило, що кримінальну справу № 13-9131 спрямовано до Києво-Святошинського районного суду Київської області 27.09.2012 року.

Разом з цим, згідно наданих у вказаній відповіді даних вбачається, що в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області під час розслідування кримінальної справи № 13-9131 згідно протоколу виїмки не була вилучена податкова звітність позивача за 2012 рік, в тому числі і за жовтень 2012 року.

Таким чином, зі змісту отриманих відповідей вбачається, що позивач неодноразово звертався до податкових органів із заявами щодо питання про відшкодування сум бюджетного відшкодування з урахуванням пені за жовтень 2012 року, однак отримані листи не містять чітких відповідей на питання про проведення камеральної перевірки податкової декларації за відповідний період та причин невідшкодування суми податку з бюджету.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції станом на момент подачі податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року) бюджетне відшкодування – це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплено у статті 200 Податкового кодексу України.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пунктів 200.2 та 200.3 статті 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

За приписами пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, а також оригінали митних декларацій (примірників декларанта), що підтверджують вивезення товарів (супутніх послуг) за межі митної території України (пункт 200.8 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.10 та 200.11 протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

При цьому, за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки (пункт 200.11 статті 200 Податкового кодексу України).

У силу положень пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У свою чергу орган, на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби (пункт 200.13 статті 200 Податкового кодексу України).

З аналізу викладених положень слідує, що у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 Податкового кодексу України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов’язаний у п’ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Протягом п’яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган Державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

Отже, з огляду на зазначене, суд звертає увагу, що передумовою направлення до органу казначейства висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету є проведення камеральної перевірки (пункт 200.10 статті 200 Податкового кодексу України), або ж документальної перевірки, у разі, коли податковий орган вважає, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства (пункт 200.11 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

За правилами пункту 76.1, 76.2 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За змістом пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли за результатами перевірки податковий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Таким чином, єдиним доказом наявності у податковій декларації помилок, які є підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ є акт, складений за результатами камеральної (документальної) перевірки та податкове повідомлення-рішення.

Отже, податкова звітність платника податків, який заявив до бюджетного відшкодування податок на додану вартість, підлягає обов’язковій камеральній перевірці, за наслідками якої податковим органом складається акт, якщо у разі такої перевірки виявлені порушення.

У випадку, якщо такі порушення призвели до завищення суми бюджетного відшкодування порівняно із сумою, заявленою у декларації з ПДВ, податковий орган обов’язково надсилає платнику ПДВ податкове повідомлення-рішення відповідно до пункту 58.1 статті 58 та пункту 200.14 статті 200 Кодексу.

Водночас, як вже зазначалось, позивач стверджує, що підприємством жодних податкових повідомлень-рішень, якими було б зменшено суму бюджетного відшкодування за жовтень 2012 року – не отримувало, як і не було проведено камеральної та/або документальної перевірки на предмет правомірності заявленого бюджетного відшкодування ПДВ у декларації за жовтень 2012 року.

Разом з цим, суд звертає увагу, що ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 та 16.08.2016 у відповідача - 1 були витребувані письмові пояснення щодо проведення камеральної перевірки податкової декларації з ПДВ за жовтень 2012 року та складення будь-яких документів у разі її проведення (акт, довідка), у разі проведення - надати документ, складений за результатами перевірки та докази його надіслання позивачу.

Водночас, вказані вимоги суду відповідачем – 1 виконано не було.

Суд зазначає, що будь-яких доказів складання акту камеральної перевірки податкової декларації з ПДВ за лютий 2012 року, його реєстрації та направлення позивачу, як і доказів прийняття та направлення (вручення) податкового повідомлення-рішення, яким було б зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2012 року, матеріали справи не містять. В ході судового розгляду справи відповідач – 1 також не зміг повідомити про наявність зазначених фактів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України в редакції з 01.01.2016 сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою контролюючим органом з дня, наступного за днем закінчення терміну проведення камеральної перевірки, у разі якщо камеральна перевірка проведена не була або за результатами проведення перевірки податкове повідомлення-рішення не було надіслано платнику податку у строк, визначений цим Кодексом.

Вказана норма підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки сума бюджетного відшкодування є узгодженою відповідачем – 1 з дня, наступного за днем закінчення терміну проведення камеральної перевірки, яка в даному випадку проведена не була, отже з 20.12.2012.

Частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України зазначено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість визначає Порядок взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2011 року № 39 (далі-Порядок).

Згідно з пунктами 6 та 7 Порядку, у разі коли за результатами проведення перевірок платника податку з урахуванням вимог статей 73 і 83 Податкового кодексу України підтверджено достовірність нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, орган державної податкової служби складає висновок про суми відшкодування податку на додану вартість (далі - висновок), в якому зазначає суму, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету.

Орган державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку зобов'язаний подати органові державної казначейської служби висновок протягом: трьох робочих днів після закінчення камеральної перевірки податкової декларації платника податку, який має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п'яти робочих днів після закінчення перевірки платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

Пунктом 8 Порядку визначено, що державна податкова служба надсилає на постійній основі до Державної казначейської служби узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках. Порядок та строки надсилання такої інформації визначаються Державною податковою службою.

На підставі висновку та узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку, протягом: трьох операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п'яти операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість (пункт 9 Порядку).

Таким чином, системно проаналізувавши викладені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що у разі підтвердження достовірності нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, складання висновку про суму відшкодування податку на додану вартість та його надіслання до відповідача-2 є обов'язком відповідача-1.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення Києво-Святошинською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного Управління ДФС у Київській області такого висновку територіальному органу Державної казначейської служби України у Київській області.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що податковим органом всупереч вимогам чинного законодавства не було своєчасно проведено камеральну або документальну перевірки, не підготовлено відповідний висновок, та, відповідно не направлено на адресу територіального органу Державного казначейства України висновок із зазначенням вищевказаної суми, яка підлягає відшкодуванню позивачу, що в свою чергу свідчить про протиправну бездіяльність даного суб’єкта владних повноважень.

Відповідно до п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Згідно з п.200.17 ст.200 Податкового кодексу України джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

У свою чергу, суд зауважує, що чинним законодавством безальтернативно визначений алгоритм дій платника податків, контролюючого органу та органу казначейства у правовідносинах, пов’язаних з отриманням бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок у банку (системі електронного адміністрування ПДВ).

Цей порядок (алгоритм) не передбачає можливості отримання бюджетного відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо зі здійсненням судового контролю над рішеннями податкових органів, ухвалених за результатами перевірки сум ПДВ, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю.

Саме такої правової позиції дотримується і Верховний суд України. Так, в постанові № 21-881а15 від 16.09.2015 колегією суддів зазначено, що відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

У зв’язку з цим, зауважує Верховний суд України, рішення судів про задоволення позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ є помилковими з огляду на те, що така вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника ПДВ. В цьому випадку правильним способом захисту позивача є вимога про зобов’язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов’язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України пені за несвоєчасне перерахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2012 року суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України суми податку не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 % облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Оскільки судом встановлено, що вказану суму ПДВ відповідачами у строки, встановлені пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України відшкодовано не було, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на нарахування пені у порядку, встановленому пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

При цьому, неподання податковим органом після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв’язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред’явити вимоги про стягнення зазначеної пені у судовому порядку.

Аналогічного висновку дійшла також колегія суддів Верховного Суду України в результаті розгляду 03.06.2014 справи № 21-131а14.

Як вбачається зі змісту уточнених позовних вимог, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України пеню за період з 10.06.2013 по 31.08.2016.

При цьому суд зазначає, що розрахунок пені здійснений позивачем з урахуванням змін ставки Національного банку України за період з 10.06.2013 по 31.08.2016.

Суд акцентує увагу, що положення пункту 200.23 статті 200 ПК України передбачають обрахунок розміру пені виходячи із облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку дії такої облікової ставки. Право на нарахування пені виникає за кожен день прострочення відшкодування включаючи день погашення, у зв'язку з чим моментом виникнення пені є кожен день прострочення.

Аналогічний правовий висновок викладений в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.07.2016 у справі №825/1402/15-а (реєстраційний номер в ЄДРСР - 59081899).

Отже, при розрахунку пені за порушення строків перерахування суми бюджетного відшкодування підлягає застосуванню облікова ставка Національного банку України, чинна на момент виникнення пені за кожен день прострочення бюджетного відшкодування, включаючи день погашення.

Судом встановлено, що в період з 11.06.2013 по 02.09.2016 діяли різні ставки Національного банку України, зокрема:

з 10.06.2013 по 12.08.2013 - 7,0 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року № 209 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 13.08.2013 по 14.04.2014 - 6,5 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 09 серпня 2013 року № 315 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 15.04.2014 по 16.07.2014 - 9,5 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 14 квітня 2014 року № 212 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 17.07.2014 по 12.11.2014 - 12,5 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 15 липня 2014 року № 417 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 13.11.2014 по 05.02.2015 - 14,0 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 12 листопада 2014 року №719 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 06.02.2015 по 03.03.2015 - 19,5%, згідно постанови Правління Національного банку України від 04 лютого 2015 року № 81 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 04.03.2015 по 27.08.2015 - 30,0 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 154 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 28.08.2015 по 24.09.2015 - 27,0 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 27 серпня 2015 року № 557 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 25.09.2015 по 21.04.2016 - 22 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 24 вересня 2015 року № 627 "Про регулювання грошово-кредитного ринку", та постанов Правління Національного банку України №750 від 29.10.2015, №894 від 17.12.2015, №40 від 28.01.2016, №135 від 03.03.2016, якими залишено облікову ставку на рівні 22%;

з 22.04.2016 по 26.05.2016 - 19 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 21 квітня 2016 року № 278 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 27.05.2016 по 23.06.2016 - 18 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 26 травня 2016 року №25-рш "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 24.06.2016 по 28.07.2016 - 16,5 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2016 року №88-рш "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

з 29.07.2016 по 02.09.2016 - 15,5 %, згідно постанови Правління Національного банку України від 28 липня 2016 року №172-рш "Про регулювання грошово-кредитного ринку".

При цьому, суд звертає увагу, що заперечень відносно вказаного позивачем розміру пені з боку відповідачів не надходило.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачами суду надано не було. Водночас, порушень законних прав та інтересів позивача з боку Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області судом під час розгляду справи також не встановлено.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо клопотання позивача про зобов'язання відповідача - 1, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, в разі задоволення позову, суд зазначає про таке.

Відповідно до вимог частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Крім того, Європейський суд з прав людини від 19 березня 1997 року у справі “Горнсбі проти Греції” суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Вказане свідчить, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, з огляду на зазначене та враховуючи, що дане рішення суду в частині, що стосується бюджетного відшкодування, має зобов’язальний характер, а обставини, встановлені під час розгляду справи, дають суду обґрунтовані підстави вважати, що відповідач - 1 може ухилятись від його виконання, суд дійшов висновку про необхідність встановлення контролю за виконанням постанови у даній справі шляхом зобов’язання Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області у десятиденний строк з моменту набрання даним рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Отже, клопотання позивача про зобов'язання відповідача - 1, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2756,00 грн. згідно платіжного доручення № 4452 від 06.06.2016 на суму 1378,00 грн. та платіжного доручення № 5042 від 12.08.2016 на суму 1378,00 грн., оригінали яких містяться в матеріалах справи (а.с. 3, 62).

З огляду на зазначене та враховуючи, що судом не встановлено порушення прав та законних інтересів відповідачем – 2, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2756,00 грн. підлягають стягненню з Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 167, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Зобов'язати Києво-Святошинську об’єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області подати до органу що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок про відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю “Васт-Транс” суми податку на додану вартість за жовтень 2012 року у розмірі 432440 (сорок три тисячі двісті сорок чотири) грн. 00 коп.

4. Зобов’язати Києво-Святошинську об’єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили подати до суду звіт про його виконання.

5. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок асигнувань Києво-Святошинської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" судові витрати у сумі 2756 (дві тисячі сімсот п’ятдесят шість) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.