Справа № 802/214/17-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/214/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

11 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:секретаря судового засідання: Гіюка Д.М.,

представника позивача: Наконечного Олександра Миколайовича

представника відповідача: Непийводи Інни Андріївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ангар-Будсервіс" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

27 січня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Ангар-Будсервіс" (далі ТОВ "Ангар-Будсервіс") звернулося до суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі Вінницька ОДПІ), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції-без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

Відповідно до направлення № 596/14 від 16 грудня 2016 року, виданого Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок окремих платників управління аудиту Вінницької ОДПІ Іщенко О.І. на підставі ст. 20, п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Ангар-Будсервіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ "Профбудкомплекс" за період з 01 січня 2014 року по 29 липня 2016 року.

За результатами проведеної перевірки посадовою особою відповідача складено акт № 1358/1401/35824035 від 23 грудня 2016 року, висновками якого встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року в результаті чого підприємством завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту по податку на додану вартість за травень 2016 року в сумі 20840 грн. та суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 20840 грн.

На підставі зазначеного акту, 13 січня 2017 року Вінницькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 20840 грн.

ТОВ "Ангар-Будсервіс", не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням оскаржило його в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність донарахування контролюючим органом податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій.

Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції по суті спору з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами п. 198.2. статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що

Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст.200 ПК України).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV від 16.07.1999 року (далі Закон № 996-ХІV), бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно зі статтею 1 цього Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Статтею 9 Закону № 996-ХІV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що платник податку має право формувати податковий кредит та валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.

З метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій. Оскільки, навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відтак, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Як вбачається акту перевірки податкового органу, висновки викладені у ньому мотивовані відсутністю у ТОВ "Профбудкомплекс" необхідних умов та ознак, необхідних для здійснення задекларованих господарських операцій, оскільки дане підприємство фактично не надавало ТОВ "Ангар-Будсервіс" комплекс робіт по бетонуванню в травні 2016 року на суму 125039,38 грн., а відтак податкові накладні зареєстровані в ЄРПН на адресу ТОВ "Ангар-Будсервіс" та відображення в податковому обліку ТОВ "Ангар-Будсервіс" в травні 2016 року не можуть вважатися такими, що підтверджують реальність проведення операцій з придбання даних послуг.

Разом з тим, досліджуючи взаємовідносини позивача з ТОВ "Профбудкомплекс", суд першої інстанції встановив наступні факти, які свідчать про реальність господарських операцій між ними.

Так, 17 лютого 2016 року між ПП "Агро-Експрес-Сервіс" (Замовник) та ТОВ "Ангар-Будсервіс" (Підрядник) укладено договір будівельного підряду № 17/02/2016.

Пунктом 1.1 Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується виготовити дві аркові безкаркасні конструкції для зберігання товару розмірами 28х130х10 м. та 28х170х10 (фундаменти, гідроізоляцію та омонолічування арки в бетон, монолітні підлоги з активною вентиляцією та з можливістю горизонтального напису товару до 3м., вентиляційними решітками, боковими розпашними воротами розміром 5х4,5) на території ферми с. Башарівка, Радивілівського району, Рівненської області відповідно до доданої кошторисної документації та договірної ціни, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Підрядник виконує всі роботи, передбачені п. 1.1 даного договору своїми матеріалами та засобами (п. 1.2 договору).

Загальна вартість робіт, що підлягають виконанню вказана в додатковій кошторисній документації та договірній ціні, які є невід'ємними частинами цього договору та складає 22499959,20 грн. з розрахунку 9749961,60 грн. за аркову безкаркасну конструкцію розміром 28х130х10 м. та 12749997,60 грн. за аркову безкаркасну конструкцію розміром 28х170х10. Вказана вартість робіт та суми оплати включає в себе ПДВ (п. 3.1 договору).

Пунктом 4.2 договору визначено, що Підрядник має право одержувати плату за виконані обсяги робіт у розмірах та у строки передбачені договором; залучати за своїм вибором для виконання певних обсягів робіт субпідрядні спеціалізовані будівельні та інші організації, що мають відповідні документи та дозволи на такі роботи, при цьому відповідальність за роботи перед замовником несе Підрядник.

27 травня 2016 року між ТОВ"Ангар-Будсервіс" (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Профбудкомплекс" (Підрядник) укладено договір підряду № 10.

Пунктом 1.1. договору визначено, що Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується виконати власними силами та засобами комплексних робіт по бетонуванню відповідно до умов цього договору та в межах договірної ціни.

Проведення зазначених в п. 1.1 цього договору робіт здійснюється з матеріалів Замовника (п. 1.2. договору).

Загальна вартість робіт, що підлягають виконанню вказана у доданій кошторисній документації та договірній ціні , які є невід'ємними частинами цього договору та складає 125039 грн. 38 коп. (п. 2.1 договору).

Підрядник приступає до виконання до виконання умов даного договору після отримання від Замовника суми авансу відповідно до пункту 2.2.1 цього договору і передачі "Підряднику" фронту робіт оформленого відповідним актом.

Пунктом 5.2 договору визначено, що підрядник зобов'язаний, зокрема, при необхідності залучити від свого імені для виконання окремих робіт організації, що володіють відповідними ліцензіями та дозволами.

Таким чином, із зазначених вище договорів ТОВ "Ангар-Будсервіс" може залучати до виконання робіт інших осіб (субпідрядників), що не потребує погодження із Замовниками.

Судом першої інстанції під час розгляду справи оглянуто акт № 1 за липень 2016 року згідно договору №17/02/16 від 17 лютого 2016 року на виготовлення аркової безкаркасної конструкції розміром 28х130х10 для зберігання товару с. Башарівка Рівненської області та № 2 за серпень 2016 року згідно договору № 17/02/2016 від 17 лютого 2016 року на виготовлення аркової безкаркасної конструкції розміром 28х170х10 для зберігання товару с. Башарівка Рівненської області.

Окрім того, факт реальності виконання договору №10 підтверджується податковою накладною № 55 від 27 травня 2016 року (а.с. 31), актом приймання виконаних будівельних робіт за травень 2016 року (а.с. 27-30) та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку: 631 за 2016 рік (а.с. 32).

Також, в акті перевірки відповідач посилається на те, що ТОВ "Ангар-Будсервіс" у рядку 10.1 розділу ІІ Податковий кредит податкової декларації з податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2016 року додатку № 5 до декларації по ПДВ "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за травень 2016 року включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Профбудкомплекс" 20839,90 грн. Так, за 2015 рік декларація з податку на прибуток та баланс до органу доходів та зборів ТОВ "Профбудкомплекс" не подавало, тому визначити наявність основних засобів та їх балансову вартість не є можливим.

Податковим органом зазначено, що досліджені по ланцюгу постачання комплекс робіт по бетонуванню за травень 2016 року вказує на те, що ТОВ "Профбудкомплекс" є учасником тіньового сектору економіки та вказує на транзитність операцій спрямованих на отримання податкової вигоди кінцевими отримувачами. Встановлені факти підтверджують, що дане підприємство фактично не надавало зазначені послуги на адресу ТОВ "Ангар-Будсервіс" у травні 2016 року, так як в свою чергу, вказаний обсяг робіт при наявній чисельності працюючих на підприємстві не видається можливим.

За таких обставин, податковий орган дійшов висновку, що для забезпечення виконання ТОВ "Профбудкомплекс" послуг, необхідних умов та ознак для здійснення задекларованих господарських операцій, наявності значної кількості працівників для забезпечення процесу виконання послуг підтверджує, що дане підприємство фактично не надавало ТОВ "Ангар-Будсервіс" комплекс робіт по бетонуванню в травні 2016 року. Так, зазначені обставини стала підставою для податкового органу зробити висновок, що задекларовані ТОВ "Ангар-Будсервіс" операції з їх придбання не можуть вважатися операціями, що дають право на податковий кредит згідно умов ст. 198.1 Податкового кодексу України.

Однак, чинне законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит з дотриманням контрагентами законодавчо встановлених умов провадження господарської діяльності та не зобов'язує і не наділяє юридичні особи правом перевіряти своїх контрагентів на наявність офіційно оформлених працюючих осіб належної кваліфікації, наявність обладнання, устаткування для надання відповідних послуг або для проведення робіт.

Отже, наведені перевіряючим обставини не можуть бути доказом неспроможності ТОВ "Профбудкомплекс" виконання операцій з огляду на відсутність необхідних умов та ознак для здійснення робіт, недостатню кількість працюючих осіб. Крім того, такі обставини не можуть бути підставою для висновків про порушення вимог податкового законодавства ТОВ "Ангар-Будсервіс" так як не залежать від останнього та не підтверджують відсутність наміру у сторін на досягнення правових наслідків, обумовлених укладеними договорами, а є лише припущенням неможливості настання таких наслідків.

Твердження податкового органу щодо відсутності у ТОВ "Профбудкомплекс" необхідних умов та працюючих осіб необхідних для виконання робіт, ще не є підставою для визначення нереальності вчинення господарських операцій, а наявність або відсутність матеріально-технічної бази у контрагента не може бути передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними договорами або порушення платником податку правил оподаткування.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що наявні в матеріалах адміністративної справи первинні документи позивача по взаємовідносинам з ТОВ "Профбудкомплекс" за формою та змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів.

Таким чином, судом першої інстанції на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановлено, що факт надання послуг позивачеві зі сторони його контрагента, зазначеного в акті перевірки, документально підтверджується, а надані позивачем докази є переконливими і достатніми для висновку суду щодо реальності господарських операцій.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що оцінюючи правомірність формування позивачем податкового кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про реальність господарських операцій при здійсненні фінансово-господарських відносин між ТОВ "Ангар-Будсервіс" та ТОВ "Профбудкомплекс".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198, частини 1 статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 200 КАС України, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 18 травня 2017 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.