Справа № 813/981/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року № 813/981/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представник позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Баралус М.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Відділу містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, позивач) до Відділу містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації (надалі - Відділ містобудування та архітектури Сокальської РДА, відповідач), в якій просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення відділу містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації Львівської області від 24.02.2017 року №27/14-18 про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства;

-зобов'язати відділ містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації Львівської області погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства;

-встановити строк для подання відділом містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації Львівської області звіту про виконання постанови.

Ухвалами суду від 20.03.2017 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в кінці листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5040 га, що розташована с.Сілець, Сокальського району для ведення особистого селянського господарства ФОП ОСОБА_4 з проханням подати проект землеустрою та його копії на погодження відповідно до ст.186-1 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України). Так, 15.02.2017 року до відділу містобудування та архітектури Сокальської РДА надійшла заява ФОП ОСОБА_4 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5040га, що розташована с.Сілець Сокальського району для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_3. 24.02.2017 року відповідачем була надана відповідь за №27/14-18, що згідно планувальних рішень генерального плану села Сілець вказана в наданій документації земельна ділянка знаходиться на території проектованої громадської забудови та не передбачена для ведення особистого селянського господарства. На переконання позивача, вказане рішення (відповідь) є незаконною, оскільки рішення Сілецької сільської ради 30 сесії 6 скликання №733 від 31.03.2015 року «Про затвердження генерального плану села Сілець» визнано незаконним та скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 року. Відповідно Генеральний план с.Сілець не затверджений та не має юридичної сили, тому посилання на нього є протиправним. Відтак, така відмова відділу містобудування та архітектури Сокальської РДА як суб'єкта владних повноважень є невиконання рішення суду. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, надав суду письмові заперечення. У таких запереченнях вказує, що рішенням №535 від 20.11.2013 року 21 сесії 6 скликання Сілецької сільської ради, внесено зміни в рішення №412, 14 сесії 6 скликання від 09.11.2012 року Сілецької сільської ради, а саме викладено його у такій редакції: «Дати дозвіл гр. ОСОБА_3 на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,56 га. з подальшою передачею її у власність». Цільове призначення даної земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства, що в свою чергу не відповідає вимогам ч.2 ст.186-1 ЗК України та не погоджується структурними підрозділів районних. Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури. Так, законодавцем чітко визначено обов'язкове погодження лише територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Окрім цього, відповідач стверджує, що жодних рішень щодо відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства відділом містобудування та архітектури Сокальської РДА не приймалось, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 186-1 ЗК України, відповідний проект землеустрою підлягає обов'язковому погодженню територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідач зазначив, що надав відповідь позивачу і при підготовці даної відповіді відділ містобудування та архітектури Сокальської РДА діяв в межах та у відповідності до норм чинного законодавства. У зв'язку із чим, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях на позов та просила суд у позові відмовити повністю, у зв'язку з його безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що у 2012 році позивач звертався в Сілецьку сільську раду Сокальського району Львівської області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в с.Сілець в районні перехрестя, яка перебувала, як стверджує позивач у його батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у користуванні з 1996 року.

14.12.2012 року Сілецька сільська рада на 15 сесії 6 скликання прийняла рішення №439 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки», яким надала позивачу та іншим громадянам відповідний дозвіл.

21.10.2013 року ОСОБА_3 подав заяву до Сілецької сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с.Сілець.

20.11.2013 року Сілецької сільської ради на 21 сесії 6 скликання рішенням №535 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в селі Сілець», внесла зміни в рішення №412 14 сесії 6 скликання від 09.11.2012 року з метою приведення рішення до чинного законодавства.

10.12.2014 року сільська рада на 28 сесії 6 скликання рішенням №688 внесла зміни в рішення №533 у зв'язку з виявленням технічної помилки.

13.05.2014 року позивач звернувся із заявою щодо виконання робіт з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної до ФОП ОСОБА_4

26.05.2015 року Відділ Держземагенства у Сокальському районі Львівської області розглянувши клопотання ФОП ОСОБА_4 від 13.05.2015 року вніс зауваження стосовно складу та змісту проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

02.10.2015 року ФОП ОСОБА_4 направила повторно проект землеустрою у відділ Держземагенства для надання висновку щодо його погодження.

В лютому 2015 року т.в.о. начальника відділу Держземагенства у Сокальському районі ОСОБА_7 повідомив позивача, що відведення земельної ділянки неможливе, оскільки відповідно до Генерального плану, затвердженого рішенням Сілецької сільської ради №7333 від 31.03.2015 року на 30 сесії 6 скликання земельна ділянка, щодо якої позивачу бу3ло надано дозвіл на розроблення проекту, призначена для розміщення нових об'єктів громадського обслуговування.

Так, позивачем було подано позовну заяву в Сокальський районний суд Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення Сілецької сільської ради 30 сесії 6 скликання №733 від 31.03.2015 року «Про затвердження Генерального плану села Сілець», в частині де передбачено розміщення нових об'єктів громадського обслуговування на земельній ділянці, яка позивачем приватизується.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 03.03.2016 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Водночас, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 року постанову Сокальського районного суду Львівської області від 03.03.2016 року скасовано, та прийнято нову, якою позов ОСОБА_3 задоволено, зокрема, визнано незаконним та скасовано рішення Сілецької сільської ради 30 сесії 6 скликання №733 від 31.03.2015 року «Про затвердження генерального плану села Сілець».

Таким чином, в кінці листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5040 га, що розташована с.Сілець, Сокальського району для ведення особистого селянського господарства ФОП ОСОБА_4 з проханням подати проект землеустрою та його копії на погодження відповідно до ст.186-1 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

15.02.2017 року до відділу містобудування та архітектури Сокальської РДА надійшла заява ФОП ОСОБА_4 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5040га, що розташована с.Сілець Сокальського району для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_3.

24.02.2017 року відповідачем була надана відповідь за №27/14-18, що згідно планувальних рішень генерального плану села Сілець вказана в наданій документації земельна ділянка знаходиться на території проектованої громадської забудови та не передбачена для ведення особистого селянського господарства.

Вважаючи вищевказану відповідь як рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється, зокрема, на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою.

Відповідно до статей 20, 118 та 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 123 ЗК України встановлено, що передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання.

Згідно із статтею 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню, зокрема, з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Частиною 2 ст.186-1 ЗК України чітко визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об 'ємна (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних. Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням №535 від 20.11.2013 року 21 сесії 6 скликання Сілецької сільської ради, внесено зміни в рішення №412, 14 сесії 6 скликання від 09.11.2012 року Сілецької сільської ради, а саме викладено його у такій редакції: «Дати дозвіл гр. ОСОБА_3 на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,56 га. з подальшою передачею її у власність».

Цільове призначення даної земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства, що в свою чергу не відповідає вимогам ч.2 ст.186-1 ЗК України та не погоджується структурними підрозділів районних. Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури.

Таким чином, законодавцем чітко визначено обов'язкове погодження лише територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Водночас, позивачем не наведено жодної норми чинного законодавства яка б передбачала погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства структурними підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури.

Дана позиція чітко визначена також в Листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 15.08.2014 року №3622-08/28360-03, а саме зазначено, що стосовно визначення особи, яка подає проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на погодження, встановлено, частиною четвертою статті 186-1 ЗК України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, у разі необхідності - завірені ним копії проекту.

Окрім цього, судом встановлено, що відділ містобудування та архітектури Сокальської РДА розглянувши заяву ФОП ОСОБА_4 від 15.02.2017 року про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5040га, що розташована с. Сілець Сокальського району для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_3 надав відповідь №27/14-18 від 24.02.2017 року.

Суд акцентує увагу, що жодних рішень щодо відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства відділом містобудування та архітектури Сокальської РДА не приймалось, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 186-1 ЗК України відповідний проект землеустрою підлягає обов'язковому погодженню територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Більше того, при підготовці даної відповіді відділ містобудування та архітектури Сокальської РДА діяв в межах та у відповідності до норм чинного законодавства.

Так у відповідності до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва житлово-комунального господарства України №290 від 16.11.2011 року «Про затвердження порядку розроблення містобудівної документації» органи у сфері містобудування та архітектури при розгляді документації щодо землеустрою повинні виключно враховувати: планування території на державному рівні; схем планування окремих частин території України; схеми планування території області та районів; генеральні плани населених пунктів; плани зонування території; детальні плани території.

17.07.2013 року за №24-дск ДП «Державний інститут проектування міст» у відповідності до Угоди №10827-2011 направив на адресу Відділу містобудування та архітектури Сокальської РДА генеральний план с. Сілець Сокальського району Львівської області.

Однак, Сілецькою сільською радою жодних змін до генерального плану с.Сілець Сокальського району Львівської області внесено не було.

Підсумовуючи вказане, суд дійшов висновку, що при підготовці на наданні відповіді від 24.02.2017 року за вх.№27/14-18 відділ містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації діяв в межах та у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на оренду чи власність на земельну ділянку.

Водночас, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способом, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суди повинні встановити, в чому полягає порушення прав позивача оскаржуваним актом.

Відтак, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Частиною 1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, представив суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 15 травня 2017 року.