Справа № 815/1075/17
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1075/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Романішина В.Л.,

судді - Шляхтицького О.І.

при секретарі: Вишневській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов'язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУНП в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов'язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року вищенаведений позов було залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищенаведену ухвалу, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм процесуального права і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену ухвалу суд першої інстанції виходив з необхідності залишення позову без розгляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив службу в поліції на посаді інспектора Котовського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

16.06.2016 року Головним управлінням Національної поліції в Одеській області видано наказ № 1383 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників структурних підрозділів ГУНП в Одеській області", згідно п. 1 якого, на підставі висновку службового розслідування, за порушення службової дисципліни, пунктів 1-3 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-ІV від 22 лютого 2006 року, що виразилось у створенні конфліктної ситуації з ОСОБА_2, яка призвела до грубого порушення громадського порядку, невжитті необхідних заходів з метою припинення порушення громадського порядку та не повідомленні про це найближчий орган поліції, безпідставному направленні предмету, схожого на пістолет у бік ОСОБА_3, приховуванні вказаного предмету від працівників поліції, у спробі втечі на автомобілі з місця пригоди в стані алкогольного сп'яніння до прибуття працівників поліції, нещирості під час проведення службового розслідування, відповідно до статей 2, 13, п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України вирішено звільнити позивача зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

30.06.2016 року, на підстав наказу № 1383 від 16.06.2016 року та подання т.в.о. начальника Котовського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29.06.2016 року, ГУНП в Одеській області прийнято наказ № 592 о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

В позовній заяві позивач зазначив, що 17.06.2016 року позивача було ознайомлено із наказом ГУНП в Одеській області № 1383 від 16.06.2017 року, а в другій половині серпня 2016 року позивач отримав витяг з наказу ГУНП в Одеській області № 592 о/с від 30.06.2016 року про звільнення. А відтак, строк, передбачений ч. 3 ст. 99 КАС України, щодо оскарження позивачем наказу ГУНП в Одеській області № 1383 від 16.06.2017 року закінчився 18.07.2016 року, а наказу ГУНП в Одеській області № 592 о/с від 30.06.2016 року - в другій половині вересня.

В позовній заяві позивач зазначив, що під час інциденту, який стався 02.04.2016 року ним було отримано значні тілесні ушкодження та він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні в строк до 16.08.2016 року, на підтвердження чого надав копії довідок Комунального закладу охорони здоров'я Окнянського районного центру первинної Медико-санітарної допомоги №39 від 30.06.2016 року, №47 від 01.08.2016 року, №51 від 10.08.2016 року.

Як вбачається з наданих довідок, в строк з 17.05.2016 року по 30.06.2016 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Комунального закладу охорони здоров'я Окнянського районного центру первинної Медико-санітарної допомоги №39, а в період з 01.08.2016 року по 06.08.2016 року та з 10.08.2016 року по 16.08.2016 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні в цьому ж закладі.

В свою чергу, відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Відповідно до п. 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6 цієї Інструкції. Крім того, суд зазначає, що довідки, надані позивачем разом з позовною заявою, є копіями та не завірені належним чином.

За вказаних підстав, суд зазначає, що надані позивачем довідки не можуть бути належним чи допустимим доказом на підтвердження факту тимчасової непрацездатності позивача - працівника поліції. Крім того, визначений позивачем строк своєї тимчасової непрацездатності закінчився ще 16.08.2016 року, що в жодному разі не обґрунтовує неможливість звернення позивача до суду з 17.08.2016 року по 17.09.2016 року чи протягом 6 місяців, аж до 22.02.2017 року (день фактичного звернення позивача).

В якості поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивач також зазначив, що в лютому 2017 року, після отримання постанови про закриття кримінального провадження, позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката Федосенко Н.А., яким 22.02.2017 року було зроблено запит до ГУНП України в Одеській області з проханням видати копію матеріалів службового розслідування. Цього ж дня, 22.02.2017 року позивач особисто звернувся до суду з вказаним позовом. При цьому, доказів звернення до адвоката Федосенко Н.А. позивачем не надано, доказів направлення адвокатом Федосенко Н.А., в інтересах позивача, запиту до ГУНП України в Одеській області також не надано.

Крім того, в якості поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом до суду позивач посилається на факт отримання ним копії постанови про закриття кримінального провадження, який мав місце 03.02.2017 року, проте суд зазначає, що предметом оскарження за вказаним адміністративним позовом є накази відповідача про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади, а не постанова про закриття кримінального провадження При цьому, позивач ще з серпня 2016 року на службу не виходив, протягом 6 місяців питання про поновлення на службі не ініціював, принаймі будь-яких доказів на підтвердження вказаного факту не надав.

В свою чергу, відсутність вироку чи відсутність в діях позивача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, не може бути безспірним доказом відсутності у його діях грубого порушення ним вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-1V, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", за наслідком вчинення яких відносно позивача проводилось службове розслідування та прийнято відповідачем рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції. Так само, і звільнення особи з органів поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" - у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, є самостійним видом відповідальності та не ставиться в залежність від наявності вироку суду, яким визнано особу винною у вчиненні кримінального правопорушення.

В свою чергу, суд звертає увагу позивача на те, що підставою залишення позовної заяви без руху та надання строку для усунення недоліків позовної заяви була саме необхідність з'ясування судом обставин, визначених п.5 ч.1 ст.107 КАС України, а саме: чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Натомість позивачем не зазначено, а судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом та свідчили про наявність об'єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк чи обґрунтовували поважність пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, предметом якого є накази Головного управління Національної поліції в Одеській області про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби в Національній поліції України за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію України".

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

При цьому, слід зазначити, що судом вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

За результатом вивчення позовної заяви та доданих до неї матеріалів, як-то передбачено приписами ст. 100 КАС України, судом не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність залишення позову без розгляду.

Частиною 1 ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов'язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /В.Л. Романішин/

/О.І. Шляхтицький/