Справа № 199/9002/16-а(2-а/199/27/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2017 року справа № 199/9002/16-а(2-а/199/27/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Чабаненко С.В. Прокопчук Т.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року у справі № 199/9002/16-а(2-а/199/27/17) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 09 грудня 2016 року звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі щодо відмови у відновленні з 01 квітня 2015 року виплати їй пенсії за віком та зобов'язати нарахувати та виплатити їй пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи 01 квітня 2015 року.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Заявник апеляційної скарги зазначає, що оскільки відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній з 01.04.2015) тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 та цієї ж статті в редакції чинній з 01.01.2016 у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, пенсії, призначені відповідно до цього Закону у період роботи особам (крім інвалідів І та ІІ групи, інвалідів війни ІІІ групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується. Така виплата поновлюється тільки після звільнення з роботи, а оскільки позивач продовжував працювати до 12 липня 2017 року на посаді судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, тому жодних підстав для визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію з 01 квітня 2015 року не має. У цих правовідносинах, Управління здійснювало свої повноваження у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі досліджених письмових доказів ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Дніпрі та отримує пенсію за віком з 13 червня 2006 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та продовжувала працювати на посаді судді Апеляційного суду Дніпропетровської області до 12 липня 2016 року.

З 01 квітня 2015 року відповідачем відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII призупинило виплату позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність дій відповідача, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визнано неконституційними окремі положення статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункт 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яке має зворотну дію в часі та підлягає застосуванню з 01 квітня 2015 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено забезпечення суддів та передбачена виплата суддівської винагороди. Суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час призначення пенсії за віком позивачу) пенсія виплачується щомісяця у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України.

Пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 09.07.2003 року викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Аналогічні зміни також внесено до положень статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Згідно пункту 1 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ цей Закон набрав чинності з 01.04.2015 року.

Крім того, з 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ від 24.12.2015 року, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Згідно з частиною 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (зі змінами, внесеними Законом України № 911-VIII, які набрали чинності з 01.01.2016 року) було передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, статтею 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

У подальшому, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Однак, 08 червня 2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 4-рп/2016 (справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015;

- пункту 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 в частині скасування з 01.06.2015 норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року було визнано неконституційною заборону виплати пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності поновлення позивачу пенсії за віком саме з 01 квітня 2015 року, як просив позивач у позові, оскільки в рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року визначено зазначені нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Відтак, Рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 року в частині визнання неконституційними положень вказаного законодавства підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли після 08 червня 2016 року та зворотної сили не має.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення помилкового рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржена постанова - скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі - задовольнити частково.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року у справі № 199/9002/16-а(2-а/199/27/17) - скасувати та ухвалити нову постанову.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати пенсії.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі здійснити з 08 червня 2016 року нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук