Справа № 814/546/17
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Миколаїв

27 квітня 2017 року Справа № 814/546/17

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Князєва В.С., за участю секретаря судового засідання Западнюк К.А.,

представника позивача: Клещенко В.Є.,

представника позивача: Мілюченко В.А.,

представника відповідача: Горнецької М.В.,

представника відповідача: Долини Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Вікінг Люкс», вул. 6 Поперечна, 30, кв. 7, м. Миколаїв, 54010
до відповідачаУправління Держпраці у Миколаївській області, вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003
проскасування постанови від 10.03.2017р. № 8-НП,
в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікінг Люкс» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Миколаївській області (далі - відповідач) про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 10.03.2017 року № 8-НП.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що ТОВ «Вікінг Люкс» не порушувало трудове законодавство відносно працівника ОСОБА_1 в не нарахуванні та виплаті компенсації за невикористану відпустку, оскільки останній перебував у відпустках та отримував компенсації за місцем проходження служби, крім того, недоврахування та несплата заробітної плати за один день ОСОБА_2 є математичною помилкою головного бухгалтера підприємства, тобто без мети несплати працівнику заробітної плати. За таких обставин, постанова від 10.03.2017 року № 8-НП у частині накладення штрафу є безпідставною.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що посадовими особами оскаржувана постанова винесена на підставі діючого законодавства та є такою, що скасуванню не підлягає.

В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

В період з 13.02.2017 року по 20.02.2017 року спеціалістами Управління Держпраці у Миколаївській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства України про працю в діяльності ТОВ «Вікінг-Люкс».

В ході перевірки ТОВ «Вікінг-Люкс» встановлено, що 01.06.2009 року наказом № 13-К ОСОБА_1 прийнято на посаду охоронника. Згідно довідки Жовтневого районного військового комісаріату від 20.08.2015 року № 2275 ОСОБА_1 відповідно до наказу військового комісара Жовтневого районного військового комісаріату Миколаївської області від 15.08.2015 року № 194 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 . В довідці зазначено, що вказана довідка дає право працівникам, призваним на військову службу під час мобілізації, в особливий період, та їх роботодавцям на гарантії, пільги і привілеї, визначені чинним законодавством. Згідно витягу з наказу Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 10.10.2016 року № 168 ОСОБА_1 звільнено в запас з військової служби. 11.10.2016 року наказом № 19-К ОСОБА_1 звільнено з ТОВ «Вікінг Люкс» за власним бажанням.

Згідно ст. 74 Кодексу законів про працю України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Іноземці та особи без громадянства, які працюють в Україні, мають право на відпустки нарівні з громадянами України.

Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках передбачених законом.

Перевіркою встановлено, що за період роботи ОСОБА_1 з 2014 по 2016 рік щорічна відпустка на ТОВ «Вікінг Люкс» йому не надавалась. Згідно розрахункових відомостей компенсація за невикористані дні щорічної відпустки не нараховувалась та не виплачувалась.

Як зазначає позивач у своєму позові, ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку оскільки останній перебував у відпустках та отримував компенсацію за місцем проходження служби.

В матеріалах перевірки в наявності пояснення головного бухгалтера ТОВ «Вікінг Люкс» ОСОБА_3 , яка зазначила, що дійсно нею не нараховувалася та не виплачувалась компенсація за відпустку ОСОБА_1 при звільнені, так як він був мобілізований, а компенсація нараховується за відпрацьований час.

Відповідно до ст. 119 Кодексу законів про працю України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про оплату праці», норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні, у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівника (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються на підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижче оплачувану роботу; переведених на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам у разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються КЗпП України та іншими актами законодавства України.

Норма і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Згідно пункту 2 частини 2 ст. 11 Закону України «Про відпустки», щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі виконання працівником державних або громадських обов`язків, якщо згідно з законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із/ збереження заробітної плати.

За ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Виходячи з зазначеного ОСОБА_1 виконував свій державний обов`язок будучи призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, тому скористатися своїм правом на щорічну відпустку за основним місцем роботи не мав можливості. Тобто щорічна відпустка повинна була бути перенесена на час звільнення з військової служби, але у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 звільнився 10.10.2016 року з військової служби, а 11.10.2016 року з основного місця роботи з ТОВ «Вікінг Люкс», ОСОБА_4 необхідно було нарахувати та виплатити компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, що посадовими особами ТОВ «Вікінг Люкс» здійснено не було.

Також в ході перевірки було встановлено, що працівник ОСОБА_2 звільнився 15.02.2016 року згідно наказу № 2-К від 15.02.2016 року. Згідно табелю обліку робочого часу розрахунок заробітної плати йому було зроблено до 14.02.2016 року.

Відповідно до п. 10 «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій», день звільнення є останнім робочим днем працівника. Нарахування заробітної плати за фактично відпрацьований час проведено з порушенням, у зв`язку з чим ОСОБА_2 не донараховано заробітну плату за 1 робочий день у сумі приблизно 65,00 грн.

В матеріалах наявні пояснення головного бухгалтера ТОВ «Вікінг Люкс» ОСОБА_3 , яка зазначає, що дійсно в період звільнення ОСОБА_2 не врахувала один день нарахування заробітної плати. Заробітна плата була нарахована по 14.02.2016 року, а фактична дата звільнення 15.02.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, посадовими особами ТОВ «Вікінг Люкс» допущено порушення вимог законодавства про працю.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем не доведено суду протиправність оскаржуваної постанови. Натомість відповідачем надано усі необхідні докази в підтвердження законності та обґрунтованості постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 10.03.2017 року № 8-НП.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.
Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.
Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Князєв В.С.

Постанова оформлена у відповідності до ст. 163 КАС України
та підписана суддею 10 травня 2017 року.