Справа № 820/724/17
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"11" травня 2017 р. № 820/724/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Хмелівська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області
до Первомайської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - ОСОБА_1
про визнання незаконними та скасування рішення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Керівник Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації № 382 від 12.08.2016 року.

В обґрунтування позову зазначено, що в ході вивчення правомірності використання земель сільськогосподарського призначення, розташованих на території Первомайського району Харківської області, шляхом моніторингу розпоряджень голови Первомайської райдержадміністрації, розміщених на офіційному веб-сайті (http://pervomaisk-rda.kh.gov.ua/), на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства встановлено, що розпорядженням голови Первомайської районної державної адміністрації від 12.08.2016 року №382 надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земель колективної власності реформованого КСП Берекский (нерозподілених земельних часток (паїв), загальною орієнтовною площею 11,0 га (категорія земель, - землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя пасовища), розташованих за межами населеного пункту на території Верхньобишкинської сільської ради Первомайського району Харківської області та нормативної грошової оцінки цих земельних ділянок, з метою надання їх в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач вважає, що зазначене розпорядження від 12.08.2016 року №382 є незаконним і підлягає скасуванню, як таке, що суперечить Конституції України та чинному законодавству України.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував зазначивши, що розпорядженням голови Первомайської районної державної адміністрації 12.08.2016 року №382 є законним та таким, що винесено в межах чинного законодавства України.

Третя особа - ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що земельні ділянки загальною площею 9103,5 га були передані з державної в колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству Берекский, про що свідчить Державний акт на право колективної власності серії ХР № 22-00-000804 від 30.12.1997 року.

08.08.1995 року Президентом України було видано Указ № 720/95 Про порядок паювання земель, передану у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, яким установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (п.2 Указу № 720/95).

На підставі вищевказаного Указу Президента України відбулося розпаювання земель колишньої колективної власності КСП Берекский, згідно з державним актом на право колективної власності на землю КСП Берекский серії ХР № 22-00-000804 від 30.12.1997 р., до якого додано список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства.

Землі колишньої колективної власності реформованого КСП Берекский загальною площею 9103,5 га (з них 3427,8 га земель колишньої колективної власності в територіальних межах Верхньобишкивської сільської ради Первомайського району згідно Державного акту на право колективної власності на землю КСП Берекский серії ХР № 22-00-000804 від 30.12.1997 р.), (з них 249 громадян на території Верхньобишкивської сільської ради), були розпайовані між 930 громадянами-членами КСП Берекский, що зазначені в додатку до Державного акту на право колективної власності на землю.

В період з 1997 року по 2002 рік списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) уточнювались згідно клопотань громадян-членів КСП «Берекский» та на підставі розпоряджень голови Первомайської районної державної адміністрації.

Таким чином, уточнена кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) становить 956 громадянами-членами КСП «Берекский» (з них 305 громадян - на території Верхньобишкинської сільської ради), що підтверджується Витягом з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Берекский».

З Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Берекский» в 2х томах вбачається, що загальна кількість громадян-членів реформованого КСП «Берекский», які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай), взамін Державних актів на право колективної власності на землю КСП «Берекский» серії ХР №22-00-000803 від 30.12.1997 р., серії ХР №22-00-000804 від 30.12.1997 р., становить 956 громадян (останній номер в Книзі реєстрації сертифікатів значиться 957, оскільки один сертифікат помилково зареєстрований двічі та пізніше помилку в Книзі реєстрації було виправлено).

Згідно з листом Управління Держгеокадастру у Первомайському районі Харківської області від 05.04.2017 року №14-20.05-0.23-051-18/125-17,, а також Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Берекский» Первомайського району Харківської області, враховуючи землі, які відбулися у складі угідь, згідно Витягу з протоколу рішення загальних зборів КСП «Берекский» Первомайського району Харківської області від 13.01.2000 року, розмір земельної частки (паю) реформовано КСП «Берекский», посвідченої сертифікатом, становить 8,64 умовних кадастрових гектарів, в тому числі складається з таких видів сільськогосподарських угідь:

ріллі 6,694 умовних кадастрових гектарів;

сіножатей 0,34 умовних кадастрових гектарів;

пасовищ - 1,61 умовних кадастрових гектарів.

Згідно із заявами громадян-власників сертифікатів на підставі Проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на землях реформованого КСП «Берекский» Первомайського району Харківської області, відбувся розподіл земель між громадянами-членами КСП «Берекский» за видом сільськогосподарських угідь - рілля (6302,8 га).

Також суд зазначає, що землі колишньої колективної власності реформованого КСП «Берекский» розпайовані були в повному обсязі після видання Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95, але розподілені ці землі на даний час частково (тобто лише рілля, а інші види: сільськогосподарських угідь - пасовища, сіножаті, залишилися нерозподіленими).

Земельні ділянки реформованого КСП «Берекский» за видом сільськогосподарських угідь - рілля, були повністю розпайовані та розподілені між громадянами-членами реформованого КСД «Берекский», а також витребувані (частково), що підтверджується Технічною документацією із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) (за видом сільськогосподарських угідь - рілля) на землях реформованого КСП «Берекский» Первомайського району Харківської області, та Схемою поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Берекский» Первомайського району Харківської області» (копія додається).

Таким чином, площа нерозподілених (невитребуваних) земель із земель колишньої колективної власності КСП «Берекский» сільськогосподарського призначення (пасовища) в територіальних-межах Верньобишкинської сільської ради - складає 1515,2 га. (що підтверджено копією листа 05.04.2017 року №14-20-0.23.051-18/125-17).

Отже, суд наголошує, що земельні ділянки реформованого КСП «Берекский» за видами сільськогосподарських угідь - пасовища залишилися нерозподіленими між громадянами-членами реформованого КСП «Берекский», та не витребуваними, що підтверджується відсутністю Технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) (за видами сільськогосподарських угідь - пасовища, сіножаті) та Схеми поділу земель за цими видами угідь.

Згідно з частиною першої статті 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до п. 16 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Преамбулою Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено, що цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Згідно з пунктом 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року №122, нерозподілені (не витребувані) земельні частки (паї) передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Системний аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки - частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а перебувають лише у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)" встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо.

Земельні ділянки, які їх власники або інші особи будуть використовувати єдиним масивом, закріплюються межовими знаками встановленого зразка лише по окружній межі єдиного масиву.

З наведеного вбачається, що встановлення меж земельних ділянок здійснюється за зверненням власників земельних ділянок на підставі документів, що посвідчують право власності на землю, а тому враховуючи, що у даному випадку земельні ділянки, що відносяться до сільськогосподарських угідь пасовища, не витребувані власниками сертифікатів, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач у відповідності до ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)" мав право розпоряджатися вказаними земельними ділянками шляхом надання їх в оренду та при видачі оспорюваного розпорядження діяв у межах наданих законом повноважень.

Також суд зазначає, що не витребування земельних ділянок та передача їх в оренду не змінює форму власності на вказані земельні ділянки (приватна власність громадян, що посвідчена відповідними сертифікатами), а відтак, повернення цих земельних ділянок у власність держави, як цього вимагав позивач, призведе до порушення прав приватної власності громадян.

З приводу тверджень позивача про те, що вказані земельні ділянки перебувають у колективній власності, яку станом на даний час не припинене, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Враховуючи викладене, з 01.01.2002 року дати набрання чинності Земельним кодексом України в Україні не існує права колективної власності.

У спірних відносинах право колективної власності на земельні ділянки КСП Берекский було припинене внаслідок розпаювання на підставі вимог Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року Про порядок паювання земель, передану у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям.

У спірних відносинах відсутній субєкт права колективної власності згідно з державними актоми серії ХР № 22-00-000803 від 30.12.1997 року та серії ХР № 22-00-000804 від 30.12.1997 року а відтак, доводи позивача про те, що право колективної власності за цим державним актом не припинене у встановленому законом порядку, є хибними.

Щодо доводів прокурора про порушення відповідачем встановленого порядку розпорядження вищевказаними земельними ділянками, в частині надання останніх в оренду за відсутності таких повноважень та без проведення процедури земельних торгів, суд зазначає наступне.

В обґрунтування таких доводів позивач посилається на норми ч.3 ст.122, ст.ст.124, 134-139 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до ч.3 ст.122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Згідно з ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (ч.2 ст.124 ЗК України).

У відповідності до ч.1 ст.134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також суд зазначає, що вищенаведеними нормами встановлено обовязковість продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах) лише відносно земельних ділянок, які перебувають у державній чи комунальній власності.

Враховуючи, що спірні земельні ділянки не є державною чи комунальною власністю, а є приватною власністю громадян-власників сертифікатів, і перебувають лише у розпорядженні райдержадміністрації, надання таких ділянок у користування здійснюється без проведення земельних торгів, що передбаченні статтею 124 Земельного кодексу України, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади, в даному випадку, відповідача по справі.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 27.01.2015 року по справі № 21-477а14, яка в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування всіма субєктами владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також, з урахуванням викладеного, суд вважає хибними доводи позивача про відсутність у Первомайської РДА повноважень на розпорядження спірними земельними ділянками, які відповідач обґрунтовує з посиланням на ч.3 ст.122 ЗК України (в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06.09.2012 року № 5245-VІ).

З приводу тверджень позивача про недотримання Первомайською РДА вимог ст.13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) в частині порушень при проведенні розподілу земельних ділянок щодо неповідомлення власників чи їх спадкоємців, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, про результати проведеного розподілу, внаслідок чого, на думку прокурора, відповідач не набув повноважень щодо розпорядження спірними земельними ділянками, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Процедуру розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначено Порядком організації робіт та методикою розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 122 від 04.02.2004 року (далі по тексту Порядок № 122).

У відповідності до п.2 Порядку № 122 організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.

Розподіл земельних ділянок може здійснюватися за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв) або їх представників такими методами: за списком (складається в алфавітному або іншому порядку, визначеному рішенням зборів); шляхом жеребкування - у разі відсутності згоди щодо розподілу за списком (п.8 Порядку № 122).

Результати розподілу оформляються протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв) або їх представниками, які взяли участь у розподілі, головуючим та секретарем зборів.

Сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація у дводенний строк розміщує схему розташування земельних ділянок із зазначенням номерів земельних ділянок та номерів їх власників за списком у загальнодоступному місці у населеному пункті для ознайомлення з нею громадськості у 10-денний строк (п.10 Порядку № 122).

Сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація протягом п'яти днів після ознайомлення громадськості з результатами розподілу вживає заходів до остаточного його погодження згідно з поданими заявами і затверджує протокол зборів з урахуванням внесених змін, а також доручає територіальному органу Держгеокадастру разом із землевпорядною організацією забезпечити організацію робіт з установлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та складання державних актів на право власності на земельні ділянки (на підставі відповідних договорів) (п.11 Порядку № 122).

Нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду (п.12 Порядку № 122).

З вищенаведеного вбачається, що розподіл земель відбувається між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належним їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), тобто, за власним бажанням пайщиків.

Однак, з моменту видання Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям і до моменту прийняття оскаржуваного розпорядження голови Первомайської РДА № 382 від 12.08.2016 року, жодна особа з числа громадян-членів КСП Берекский з приводу розпаювання сільськогосподарських угідь, зокрема, пасовищ, до адміністрації не зверталася, а тому розподіл земель пасовищ фактично на даний час не відбувся. При цьому, звернення громадян-власників права на земельну частку з метою оформлення земельних ділянок є правом, а не обовязком власника паю.

Крім того, ані статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", ані пунктом 12 Порядку № 122 не визначено, що обовязок повідомлення у письмовій формі власників земельних часток чи їх спадкоємців про результати розподілу покладено саме на районні державні адміністрації, та не вказано, що останні повинні повідомляти власників, які не брали участі у розподілі, перед тим, як прийняти рішення щодо передачі в оренду земельних ділянок (не витребуваних паїв).

При цьому, за змістом вказаних вище норм власники, що не брали участі у розподілі, чи їх спадкоємці повідомляються про результати розподілу лише в тому випадку, якщо відоме їх місцезнаходження.

Відповідно до ст.5 Закону України Про оренду землі орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Орендарями земельних ділянок можуть бути: а) районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом; б) сільські, селищні, міські, районні та обласні ради, Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом; в) громадяни і юридичні особи України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи, міжнародні об'єднання та організації, а також іноземні держави.

За визначенням ст.1 Закону України Про фермерське господарство фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

З наведеного вбачається, що фермерське господарство є лише однією з форм підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання здійснювати виробництво, переробку та реалізацію товарної сільськогосподарської продукції, при цьому земельна ділянка може бути надана в оренду не лише для ведення фермерського господарства, а й для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства.

Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що отримання громадянином права оренди на земельну ділянку можливо лише шляхом створення фермерського господарства.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного розпорядження № 382 від 12.08.2016 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного розпорядження.

Щодо наявності підстави для звернення прокурора з даним позовом (необхідність представництва інтересів держави, оскільки у спірних відносинах відсутній орган державної влади, до компетенції якого входили б повноваження щодо скасування розпорядження Первомайської РДА або звернення до суду з відповідним позовом) слід вказати, що відповідно до ст.43 Закону України Про місцеві державні адміністрації розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Таким чином, повноваженнями щодо скасування розпоряджень голови райдержадміністрації, у т.ч. і спірного, наділені Президент України та голова місцевої державної адміністрації вищого рівня, а відтак посилання прокурора на відсутність органу державної влади, до компетенції якого входили б повноваження щодо скасування розпорядження Первомайської РДА є хибним.

Слід відмітити, що звертаючись до суду з позовом, прокурор зазначав, що звернення його до суду у спірних відносинах спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у володіння та розпорядження держави земельної ділянки, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. Факт незаконного розпорядження землями сільськогосподарського призначення порушує інтереси держави як власника, щодо реалізації передбаченого ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади та місцевого самоврядування і є підставою для втручання органів прокуратури.

Однак, як зазначалось вище, власниками спірних земельних ділянок є громадяни-члени колишнього КСП Берекский, які отримали сертифікати на вказані земельні ділянки, а відтак, звернення до суду з вищезазначеною метою повернення земельних ділянок у володіння та користування держави у випадку задоволення позову, всупереч ст.ст.21, 22, 64 Конституції України, п.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод призведе до порушення прав власників земельних часток (паїв).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

У справі Федоренко проти України Європейський суд з прав людини в рішенні від 1 червня 2006 року дійшов висновку, що заявник мав щонайменше законні сподівання на дохід відповідно до пункту договору про доларовий еквівалент суми в гривні, і це сподівання може вважатися майном у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Європейський суд з прав людини також констатував, що дії управління юстиції можна розцінити як такі, що звели нанівець законні сподівання заявника за договором і позбавили його, зокрема, умови, на яку він погодився під час укладання договору.

За таких обставин Європейський суд зробив висновок, що в цій справі мало місце непропорційне втручання в мирне володіння своїм майном, а отже було порушено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд зазначає, що частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

А згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача неправомірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства України, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області до Первомайської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішення відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо субєкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 16 травня 2017 року.

Суддя Спірідонов М.О.