Справа № 813/3875/16
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/1386/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,
суддів Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б.,
за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,
представника позивача Мацепури В.С.,
представників відповідача Козакевича В.В., Мигаля Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправним акта службового розслідування, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку № 388 від 04.10.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців служби за контрактом старшого сержанта ОСОБА_1 та старшого солдата ОСОБА_2 », № 57-РС від 04.10.2016 року (по особовому складу) про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «е» (через службову невідповідність) старшого сержанта ОСОБА_1 та № 209 від 05.10.2016 року про виключення старшого сержанта ОСОБА_1 зі списків військової частини та всіх видів забезпечення. Просив також визнати протиправним акт службового розслідування від 04.10.2016 року та зобов`язати поновити його на роботі і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
Позов обгрунтовував тим, що оскаржувані накази є незаконними і підлягають скасуванню, оскільки відсутні правові підстави для їх винесення. Зокрема, зазначає, що висновки службового розслідування є необґрунтованими, будь-якого правопорушення, яке могло б бути підставою для його звільнення з військової служби, він не вчиняв. Вважає, що у випадку наявності в його діях ознак дисциплінарного проступку, покарання у вигляді звільнення зі служби не відповідає ступеню тяжкості такого проступку.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.
Не погодившись із вказаною постановою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. У зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати зазначену постанову та прийняти нову про задоволення його позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не вжиті усі надані законом заходи для перевірки відповідності наданих відповідачем доказів обставинам справи, оскільки більшість доказів створені відповідачем і не є належними та допустимими. Допитані в судовому засіданні свідки є військовослужбовцями та підпорядковані відповідачу, а тому їхні показання необ`єктивно висвітлюють обставини справи. Також звертає увагу суду на те, що його дії у конфлікті з ОСОБА_2 були зумовлені агресивною поведінкою останнього та ударом ОСОБА_2 , у зв`язку з чим він був змушений застосувати заходи фізичного впливу для самооборони і припинення правопорушення.
Зазначає також, що при застосуванні до нього заходів дисциплінарного впливу у вигляді звільнення зі служби, не було враховано, що він по відношенню до солдата ОСОБА_2 був начальником, а тому мав обов`язок припинити протиправні дії підлеглого, застосовуючи заходи фізичного впливу з метою затримання військовослужбовця, який вчиняє діяння, що підпадають під ознаки злочину, пов`язаного з непокорою чи погрозою начальнику, як це передбачено Статутом Внутрішньої служби Збройних Сил України.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені. Додатково пояснив, що при винесенні спірного наказу не були враховані попередні позитивні характеристики позивача.
Представники відповідача заперечили апеляційну скаргу.
Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку від 20.09.2016 № 198 старший сержант ОСОБА_1 у складі зведеного підрозділу від 3 спеціального відділу військової служби правопорядку був відряджений до військової частини НОМЕР_2 Миколаївського гарнізону терміном на 19 діб з 22.09.2016 року по 10.10.2016 року з метою підтримання правопорядку та військової дисципліни серед військовослужбовців Миколаївського гарнізону, запобіганню вчиненню ними кримінальних та інших правопорушень, де між позивачем ОСОБА_1 і солдатом ОСОБА_2 стався конфлікт.
Відповідно до наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку від 03.10.2016 № 383 старшим офіцером відділення спеціального призначення 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку проведено службове розслідування з метою встановлення причин та умов виникнення конфлікту між старшим солдатом ОСОБА_2 та старшим сержантом ОСОБА_1 01.10.2016 року та встановлення ступеня вини посадових осіб, за наслідками якого складено акт службового розслідування від 04.10.2016 року.
Наказом начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку № 388 від 04.10.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців служби за контрактом старшого сержанта ОСОБА_1 та старшого солдата ОСОБА_2 » старшого сержанта ОСОБА_1 за порушення вимог статей 11, 49, 50 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України інспектора взводу військової інспекції безпеки дорожнього руху притягнуто до дисциплінарної відповідальності накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю; а старшого солдата ОСОБА_2 за порушення вимог статей 11, 49, 50 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно до ст. 49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України і накладено дисциплінарне стягнення - сувора догана.
Наказом начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку № 57-РС від 04.10.2016 року «По особовому складу» інспектора взводу військової інспекції безпеки дорожнього руху старшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «е» (через службову невідповідність) відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а наказом № 209 від 05.10.2016 року виключено зі списків військової частини та всіх видів забезпечення.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 було допущено порушення вимог статей 11, 49, 50 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що з врахуванням акту службового розслідування, попереднього притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та негативної характеристики по місцю служби відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України є підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю. Надані позивачем докази та обґрунтування не підтверджують протиправності оскаржуваних наказів, також позивачем не доведено належними доказами порушення його прав при винесенні спірних наказів.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Статус, основні завдання, організація та принципи діяльності Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, права, обов`язки, заходи соціального і правового захисту та відповідальність її військовослужбовців визначаються Законом України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» основними завданнями Служби правопорядку є: виявлення причин, передумов і обставин злочинів та інших правопорушень, вчинених у військових частинах та на військових об`єктах; розшук осіб, які самовільно залишили військові частини (місця служби); запобігання вчиненню і припинення злочинів та інших правопорушень у Збройних Силах України; участь в охороні військових об`єктів та забезпеченні громадського порядку і військової дисципліни серед військовослужбовців у місцях дислокації військових частин, військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; захист майна Збройних Сил України від розкрадання та інших злочинних посягань; забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів; участь у гарнізонних заходах; виконання у передбачених законом випадках рішень про тримання військовослужбовців на гауптвахті; забезпечення виконання кримінального покарання стосовно військовослужбовців, які за вироком суду засуджені до тримання у дисциплінарному батальйоні; сприяння у межах своєї компетенції органам, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органам досудового розслідування та суду, органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам військового управління, підприємствам, установам, організаціям у виконанні покладених на них відповідно до законів обов`язків; участь у протидії диверсійним проявам та терористичним актам на військових об`єктах.
На Службу правопорядку покладається здійснення функцій, зокрема, попереджувати, виявляти, припиняти злочини та інші правопорушення, вчинені у військових частинах, а також в інших місцях військовослужбовцями, військовозобов`язаними під час проходження ними зборів та працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків; виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню злочинів та інших правопорушень у Збройних Силах України, вживати заходів щодо їх усунення, брати участь у правовому вихованні військовослужбовців, працівників Збройних Сил України; брати участь у проведенні профілактичної роботи серед військовослужбовців, схильних до вчинення правопорушень, сприяти військовому командуванню, органам військового управління в забезпеченні військової дисципліни серед військовослужбовців (стаття 8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України»).
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» порядок і строки проходження військової служби військовослужбовцями Служби правопорядку, присвоєння їм військових звань та звільнення їх з військової служби визначаються відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідних положень про проходження військової служби.
Відповідно до п. «е» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.
Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) визначаються загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до ст. 11 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний, крім іншого, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, додержуватися правил ввічливості й поведінки військовослужбовців.
Згідно зі ст. 49, 50 Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі. Начальники й старші за військовим званням військовослужбовці у питаннях служби до підлеглих і молодших звертаються за військовим званням і прізвищем або тільки за званням, додаючи в останньому випадку перед званням слово «товаришу».
Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний Статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного Статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно зі ст. 51 Дисциплінарного Статуту на сержантів (старшин) військової служби за контрактом, можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; е) пониження в посаді; є) пониження у військовому званні на один ступінь; ж) пониження у військовому званні на один ступінь з переведенням на нижчу посаду; з) позбавлення сержантського (старшинського) звання; и) звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю.
Відповідно до статей 83-88 Дисциплінарного Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Таким чином, для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення необхідно встановити характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередню поведінку військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Як встановлено судом першої інстанції, 03 жовтня 2016 року на ім`я начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку надійшов рапорт начальника 1 відділення спеціального призначення підполковника ОСОБА_3 про виникнення конфлікту між інспектором взводу військової інспекції безпеки дорожнього руху старшим сержантом Петранем П.П. та снайпером 1 відділення спеціального призначення старшим солдатом ОСОБА_2 .
Відповідно до наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку від 03.10.2016 № 383 старшим офіцером відділення спеціального призначення 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку проведено службове розслідування з метою встановлення причин та умов виникнення конфлікту між старшим солдатом ОСОБА_2 та старшим сержантом ОСОБА_1 01.10.2016 року та встановлення ступеня вини посадових осіб, за наслідками якого складено акт службового розслідування від 04.10.2016 року.
В ході проведення службового розслідування встановлено, що між старшим сержантом ОСОБА_1 та старшим солдатом ОСОБА_2 виник конфлікт, під час якого було застосовано фізичне насильство зі сторони старшого сержанта ОСОБА_1 . Даний ганебний вчинок дискредитує військовослужбовця Військової служби правопорядку, як посадову особу, що повинна виявляти злочини, порушення військової дисципліни та вживати всіх заходів щодо їх припинення та недопущення.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваних наказів були висновки (акт) проведення службового розслідування конфлікту між старшим солдатом ОСОБА_2 та старшим сержантом ОСОБА_1 від 04.10.2016 року, матеріали особової справи ОСОБА_1 .
Актом службового розслідування від 04.10.2016 року підтверджений факт конфлікту між старшим сержантом ОСОБА_1 та старшим солдатом ОСОБА_2 , в ході якого ОСОБА_1 було застосовано фізичне насильство до останнього. Також у висновку акта службового розслідування зазначено, що обставини, що пом`якшують вину старшого сержанта ОСОБА_1 відсутні, оскільки він попередньо притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни та по службі характеризується негативно. Причинами та умовами порушення військової дисципліни вищезазначеними військовослужбовцями стала їхня особиста недисциплінованість, безвідповідальне ставлення до виконання своїх службових обов`язків та обов`язків військової служби, а також нехтування ними вимогами нормативно-правових актів.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 відповідачем належним чином встановлено характер та обставини вчинення ним дисциплінарного проступку, його наслідки, попередню поведінку військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Докази, які містяться в матеріалах справи, зокрема, матеріали особової справи ОСОБА_1 , акт службового розслідування, були належним чином досліджені судом першої інстанції і висновки суду відповідають встановленим обставинам справи про порушення позивачем вимог статей 11, 49, 50 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України слугувало підставою для накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю.
Апеляційний суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 був відряджений до військової частини НОМЕР_2 Миколаївського гарнізону у складі військової служби правопорядку саме для підтримання правопорядку та військової дисципліни серед військовослужбовців, а натомість ним самим було розв`язано конфлікт, наслідком якого було порушено кримінальне провадження за ст. 406 КК України, а саме, за нанесення побоїв військовослужбовців або застосуванні іншого насильства з метою змусити його виконувати службові обов`язки.
Щодо покликань апелянта на те, що судом першої інстанції не вжиті усі надані законом заходи для перевірки відповідності наданих відповідачем доказів обставинам справи апеляційний суд зазначає, що надані відповідачем докази в розумінні статті 70 КАС України є належними і допустимими, а позивач всупереч ч. 1 ст. 71 КАС України не довів обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги та вимоги, зазначені в апеляційній скарзі, оскільки обставини, на які він покликається, не підтверджені жодними доказами.
Доводи апелянта про те, що як начальник по відношенню до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 був змушений припинити його протиправні дії, зокрема, пов`язані із застосуванням насильства до нього ОСОБА_2 , а також покликання апелянта на те, що він вживав заходи фізичного впливу до ОСОБА_2 для захисту свого здоров`я та життя, апеляційний суд не бере до уваги і вважає надуманими, оскільки жодними доказами такі не підтверджені. Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які допитані судом першої інстанції, і на показання яких покликався представник апелянта в судовому засіданні, не підтвердили у своїх показаннях факту небезпеки життю і здоров`ю ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 .
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що постановою військової прокуратури Миколаївського гарнізону про закриття кримінального провадження від 17.11.2016 року (а.с. 119-120) стверджується, що саме ОСОБА_1 було нанесено ОСОБА_2 удари: головою в область підборіддя та ногою в голову. Встановлені постановою обставини підтверджують висновок відповідача про вчинення протиправних дій саме ОСОБА_1 , а апелянтом дана обставина не спростована.
Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі № 813/3875/16 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор

Ухвала складена в повному обсязі 15.05.2017 року