Справа № 2а-10149/12/1370
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року м. Київ К/800/13341/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (ДПІ)

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014

у справі № 876/8058/13 Львівського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГалФрукт»

до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2013 позов задоволено частково: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Сихівському районі м. Львова ДПС Львівської області від 12.03.2011: № в частині збільшення суми основного зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 481846,25 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 120461,56 грн., № у частині збільшення суми основного зобов'язання з ПДВ у розмірі 385477,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 96369,25 грн.; та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12.03.2011 № у частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 97797,60 грн.; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано рішення ДПІ у Сихівському районі м. Львова ДПС Львівської області від 12.03.2011 № у частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 97797,60 грн.; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати постанову апеляційного суду у частині задоволення позову, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, та відмовити у задоволенні позову.

Позивач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

У зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, призначене о 12 годині на 05.04.2017, касаційний перегляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 2 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 195878,44 грн. згідно з рішенням від 12.03.2011 № , з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 23.02.2011 № 126/23-209/32639286. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми пунктів 2.3, 2.8, 3.1, 5.9 та 7.39 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/1-320 (далі - Положення № 637), а саме: перевищення ліміту каси на загальну суму 92477,94 грн., яке мало місце 24.02.2010, 25.02.2010, 26.02.2010, 22.03.2010, 01.04.2010, 02.04.2010, 07.04.2010, 08.04.2010; відсутність платіжних документів, які підтверджують сплату готівкових коштів за авансовими звітами від 14.07.2009, від 23.07.2009 та від 31.07.2009 у загальній сумі 10922,56 грн.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийняте, зокрема рішення від 12.03.2011 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 195878,44 грн., встановлених ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі - Указ № 436/95).

Відповідно до пункту 2.3 Положення № 637 гранична сума готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами встановлюється відповідною постановою Правління Національного банку України. Платежі понад зазначену граничну суму проводяться виключно в безготівковій формі. Кількість підприємств (підприємців), з якими здійснюються розрахунки, протягом дня не обмежується.

Згідно з пунктом 2.8 цього Положення підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб. За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства може здаватися до операторів поштового зв'язку та небанківських фінансових установ, які мають ліцензію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на здійснення переказу коштів.

Пунктом 5.9 цього Положення встановлено, якщо підприємством ліміт каси не встановлено (незалежно від причин такого), то ліміт такої каси вважається нульовим. У цьому разі вся готівка, що перебуває в його касі на кінець робочого дня і не здана підприємством відповідно до вимог цього Положення, вважається понадлімітною.

Якщо ліміт каси встановлено з перевищенням граничних розмірів, визначених пунктом 5.4 цієї глави, то він уважається встановленим на рівні зазначених граничних розмірів. У цьому разі сума зазначених перевищень уважається понадлімітною.

Як встановлено у судовому процесі, позивач не оспорює порушення норм Положення № 637, але посилається на застосування ДПІ до нього штрафних санкцій поза межами строку давності, встановленого статтею 250 Господарського кодексу України (ГК).

Штрафні санкції, які встановлені статтею 1 Указу № 436/95 за порушення норм пунктів 2.3, 2.8, 3.1, 5.9 та 7.39 Положення № 637, є адміністративно-господарськими санкціями, оскільки підпадають під визначення цих санкцій згідно зі статтею 238 ГК.

Частиною 1 ст. 250 ГК встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 цієї статті, якою ця стаття доповнена Законом України від 02.12.2010 р. № 2756-VI, із сфери її дії виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

З огляду на те, що Закон України від 02.12.2010 р. № 2756-VI набрав чинності з 1 січня 2011 року і не має зворотної сили, оскільки посилює режим юридичної відповідальності, а з дати вчинення позивачем порушень щодо перевищення ліміту каси, які мали місце 24.02.2010, 25.02.2010, 26.02.2010 на загальну суму 48898,80 грн. до 12.03.2011 (дата притягнення позивача до фінансової відповідальності) минуло більше одного року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність рішення від 12.03.2011 № 000423311 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 97797,60 грн. (48898,80 грн.х2).

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі. але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді: ПідписО.А. Веденяпін
підписВ.П. Юрченко