Справа № 802/580/17-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Вінниця

11 травня 2017 р. Справа № 802/580/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка І.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення строку звернення до суду у справі

за позовом: ОСОБА_4

до: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс-Агро"

про: визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс-Агро" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію. Разом з позовною заявою позивач заявив клопотання про визнання причин пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом поважними та поновлення строку звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на поважності причин пропуску звернення до суду, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти поновлення строку звернення до суду заперечували, зазначаючи, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду є необґрунтованими та такими, що не можуть вважатися поважними.

Визначаючись щодо заявленого клопотання та вирішуючи питання про дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд виходив з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Разом з тим, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванню учасників судового процесу. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Предметом даного адміністративного позову є оскарження рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В даному випадку підлягає застосуванню загальний строк звернення до суду, визначений ч. 2 ст. 99 КАС України. Так, вказаною нормою передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа: дізналася або повинна була дізнатися про порушення. При цьому, йдеться не про те, коли особа з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно повязано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Тобто практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Для вирішення питання про застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно встановити початок його перебігу.

Відповідно до позовних вимог позивач оскаржує рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 26622887 від 01.12.2015 щодо державної реєстрації права оренди, зокрема, змін до договору оренди землі від 05.01.2015, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", реєстраційний запис № 0, внесеного на підставі угоди від 27.12.2010.

Визначаючись щодо дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, суд виходив з такого.

Встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки (паю) площею 3,5185 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на землю серії ВН №174894 від 10.07.2003 (кад.№:04:000:0030).

05.01.2015 позивач уклав з ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" договір оренди за №156 належної йому (позивачу) земельної ділянки терміном на 10 років, який 25.10.2006 зареєстрований в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" за № 0.

Не бажаючи продовжувати договір, ОСОБА_4 13.06.2016 звернувся із відповідною письмовою заявою до ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", при поданні якої позивача повідомлено про існування підписаної ним додаткової угоди до даного договору від 27.12.2010, згідно з якою строк договору оренди становить 20 років. Крім того, ОСОБА_4 був наданий витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права оренди, зокрема, змін до договору оренди землі від 05.01.2015, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", реєстраційний запис № 0, внесеного на підставі угоди від 27.12.2010.

Таким чином, про порушення своїх прав позивач дізнався 13.06.2016, отримавши від ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" разом з ксерокопією додаткової угоди від 27.12.2010 витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. З указаного витягу ОСОБА_4 стало відомо про наявність оскаржуваного рішення.

Відтак, враховуючи, що про порушення своїх прав позивач дізнався 13.06.2016, право позивача на звернення до суду у спірних правовідносинах відповідно до вимог ч. 2 ст. 99 КАС України мало бути реалізовано у шестимісячний строк, в той час як підтверджується відтиском поштового штемпеля на конверті, в якому надійшла позовна заява, позивач надіслав позовну заяву 10.04.2017 (вх. № 8301/17 від 12.04.2017) з пропуском строку звернення до суду.

Згідно зі ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Нормами ст. 102 КАС України визначено питання поновлення процесуальних строків.

Так, згідно з ч. 1 вказаної статті пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 102 КАС України правила даної статті не поширюються на строки звернення до адміністративного суду.

Таким чином, у випадку пропуску позивачем строку звернення до суду, процесуальний Закон не передбачає його поновлення, а лише за наявності для цього підстав, причини пропуску строку можуть бути визнані судом поважними.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, тобто пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

Вирішуючи питання щодо наявності поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, суд звертав увагу на твердження сторони позивача.

Так, представник позивача зазначає, що оскільки додаткова угода від 27.12.2010 підписана не позивачем, а невідомою особою, не відповідає внутрішній волі орендодавця, 09.11.2016 ОСОБА_4 звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області із позовною заявою до ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.

Як зазначає представник позивача, під час розгляду справи №136/1856/16-ц судом за клопотанням ОСОБА_4 винесено ухвалу від 23.02.2017 про витребування із архіву Липовецької районної державної адміністрації реєстраційної справи щодо реєстрації права оренди, зокрема, змін до договору оренди земельної ділянки за №156 від 05.01.2005, згідно з додатковою угодою від 27.12.2010, укладеною між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "Сімекс- Агро".

Ознайомившись із вказаною реєстраційною справою, як зазначає сторона позивача, ОСОБА_4 дізнався, що державна реєстрація права оренди, зокрема, змін до договору оренди земельної ділянки за №156 від 05.01.2005, згідно з додатковою угодою від 27.12.2010, проведена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 на підставі не оригіналу, а ксерокопії додаткової угоди від 27.12.2010. Крім того, позивач дізнався, що відповідно до довідки ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", наданої до суду, оригінальний екземпляр вищенаведеної додаткової угоди ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" було втрачено.

Встановивши, що жодного оригінального екземпляра додаткової угоди від 27.12.2010 до договору оренди землі від 05.01.2005, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" немає, як зазначив представник позивача, ОСОБА_4 був змушений звернутись до суду із клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду та після цього звернувся за захистом своїх прав до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку наведеним обставинам, суд зазначає, що про наявність порушень, допущених приватним нотаріусом при проведенні державної реєстрації права користування на земельну ділянку, які стали підставою для звернення до адміністративного суду, позивач міг дізнатися, звернувшись до Липовецької районної державної адміністрації для ознайомлення з матеріалами реєстраційної справи щодо реєстрації права оренди, зокрема, змін до договору оренди земельної ділянки за №156 від 05.01.2005, згідно з додатковою угодою від 27.12.2010, укладеною між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро". Однак, як зясовано судом в судовому засіданні з пояснень представника позивача, для ознайомлення з матеріалами вказаної реєстраційної справи до Липовецької районної державної адміністрації ОСОБА_4І не звертався.

З урахуванням зазначеного суд робить висновок, що вибір позивачем способу захисту свого права шляхом звернення до суду в порядку цивільного судочинства не звільняє його від обов'язку дотримуватися встановлених процесуальним законодавством строків звернення до адміністративного суду. Позивач не був позбавлений можливості одночасно із зверненням до суду в порядку цивільного судочинства чи до такого звернення звернутися також у порядку адміністративного судочинства.

Відтак, вказана причина не може бути визнана судом поважною, оскільки не носить ознак об'єктивності та непереборності. Інших обґрунтувань представник позивача не навів.

Таким чином, суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до частини 3 статті 162 КАС України, якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Суд вважає, що строк на звернення до адміністративного суду позивач пропустив без поважних причин, оскільки доводи позивача викладені в позовній заяві та в усних поясненнях представника позивача у судовому засіданні, не свідчать про наявність об'єктивних обставин неможливості звернутися позивачу за захистом своїх прав до суду в межах визначеного строку.

За приписами пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Окремо необхідно зазначити, що за змістом частини 2 статті 100 КАС України залишення позовної заяви без розгляду допускається в тому числі й на стадії судового розгляду справи.

Оскільки ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом з пропущенням встановленого частиною 2 статті 99 КАС України шестимісячного строку, а суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення поважними, позовну заяву необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 99, 100, 155, 160, 162, 186, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс-Агро" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович