Справа № 295/4346/17
Суддя: Слюсарчук Н. Ф.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/4346/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Слюсарчук Н. Ф., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом у порядку адміністративного судочинства, в якому просить визнати протиправними дії Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо корегування з 22 вересня 2016 року стажу роботи на посаді судді, який зараховується для визначення відсотків для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання та встановлення 80 відсотків та перерахунку та виплати з 05.01.2017 року щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% суддівської винагороди, яку отримує суддя що працює на відповідній посаді, а також зобов'язати Житомирське об'єднання управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплачувати довічне грошове утримання з 05.01.2017 року в розмірі 90% суддівської винагороди і виплатити різницю недоплаченого щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням виплачених сум та подати звіт у встановлений законом строк про виконання судового рішення.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що як суддя у відставці з вересня 2016 року вона отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди.

Оскільки з 01.12.2016 року змінився розмір суддівської винагороди, то у грудні 2016 року вона звернулася до відповідача з заявою про перерахунок довічного грошового утримання на підставі ч. 4 ст. 138 Закону України, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній заяві, здійснюється перерахунок раніше призначеного довічного грошового утримання.

В цьому ж місяці вона отримала відповідь відповідача про те, що перерахунок буде здійснено з січня 2017 року, однак до березня 2017 року перерахунок проведено не було, тому позивач вдруге звернулася до відповідача з заявою.

29.03.2017 року відповідач повідомив позивача про те, що з 05.01.2017 року проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80% суддівської винагороди. Відповідно у березні 2017 року позивач отримала щомісячне довічне грошове утримання у меншому розмірі, чим було визначено його розмір при призначенні вперше з вересня 2016 року.

З відповіді відповідача стало відомо, що внаслідок перерахунку, зробленого у березні 2017 року, з 22.09.2016 року кореговано її стаж роботи на посаді судді, який зараховується для визначення відсотку для розрахунку грошового утримання та визначено замість 90 % - 80 %, а з 01.01.2017 року проведено перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання по причині зміни розміру складових суддівської винагороди, що призвело до її зменшення.

Дії відповідача вважає протиправними, необгрунтованими та такими, що порушують її права, оскільки ВРУ звільнивши позивача у відставку, визнала висновок Вищої ради юстиції, що її загальний стаж судді становить 27 років 2 місяці, що дає останній право на звільнення з посади судді у відставку. Саме такий стаж роботи дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди.

04.05.2017 року представником відповідача - Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подано до суду письмові заперечення проти позову, в яких останній не погоджуючись з позовом, просив відмовити у його задоволені.

На підставі ст. 183-2 КАС України розгляд справи проводиться у скороченому провадженні, без виклику сторін, які беруть участь у справі, та без проведення судового засідання.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини 1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, 21.07.2016 року Вища Рада юстиції прийняла рішення №1605/15-16 «Про внесення подання до ВРУ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Житомирського апеляційного адміністративного суду, в зв'язку з поданням заяви про відставку. (а.с. 6-7). У вказаному рішенні зазначено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 становить 27 років 2 місяці, що дає їй право на звільнення з посади судді у відставку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Житомирському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 22.09.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з пунктом 11 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах , безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначенні посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів за захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту.

Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканн суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2 від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2 від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони, інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення і на справедливий суд») не передбачала врахування іншої діяльності визначенні права судді на відставку, з огляду на те, що позивач набула таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення праї справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності, Вища рада юстиції дійшла висновків, що ОСОБА_1 може бути звільнена з посади судді у відставку.

На підставі викладеного Вища рада юстиції, керуючись пунктом 9 ча п'ятої статті 126, статтею 131 Конституції України, статтями 24, 27, 31 Закону України «Про Вищу раду юстиції», внесла подання до Верховної Ради України про звільнення з посади судді Житомирського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VII ОСОБА_1 звільнено у відставку відповідно до п.9 частини 5 ст. 126 Конституції України, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Вища рада юстиції і Верховна рада України визнали її право, передбачене ст. 120 Закону України «Про судоустрій та статус судді звільнення з посади за заявою про відставку, тобто стаж роботи в органах прокуратури було зараховано до стажу на роботи на посаді судді.

Відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме відставка судді дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

За зверненням ОСОБА_1 до відповідача, позивачу з вересня 2016 року було призначеного довічне грошове утримання у розмірі 90% суддівської винагороди, яку отримувала на час звільнення, тобто основний його розмір (80%) було збільшено на два відсотки заробітку за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років та призначено у максимально можливому розмірі - 90%, що підтверджується довідкою відповідача від 07.02.2017 року № 2299/04-07 (а.с. 8).

Здійснюючи перерахунок довічного грошового утримання позивача, відповідач протиправно зменшив його, зменшивши відсотки суддівської винагороди при його обчисленні з 90 до 80, таким чином при збільшені суддівської винагороди з 01.12.2016 року, внаслідок перерахунку розмір отриманого щомісячного довічного грошового утримання зменшився, що підтверджується розміром призначеного щомісячного довічного грошового утримання з вересня 2016 року (довідка від 07.02.2017 року № 22999/04-07 (а.с.8) та його розміром після перерахунку у зв'язку із збільшенням суддівської винагороди (лист відповідача від 28.03.2017 № 166/м-8 (а.с. 9-10).

Відповідач протиправно застосував до спірних правовідносин положення ст.137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2017 року, згідно якої до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1)судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2)члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3)судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

З огляду на обставини справи, вищенаведені норми права, рішення Конституційного суду України, положення ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2017 року не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Правовий статус суддів та гарантії їх незалежності визначені Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" що відповідає частині першій статті 126 Основного Закону України, згідно з якою незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України неодноразово в своїх рішеннях висловлював правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, в тому числі щодо матеріального та соціального забезпечення у вигляді призначення та отримання пенсій та/або щомісячного довічного грошового забезпечення суддів у відставці, які викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 р. N 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, 8 червня 2016 року № 4-рп/2016.

Зокрема, в Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. За змістом статті 126 Конституції України положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів" у взаємозв'язку з частиною восьмою статті 14 Закону України "Про судоустрій України" треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

Також, в мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Конституційний Суд України вважає, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізовуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізовувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене статтею 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення (пенсії або щомісячного довічного грошового утримання).

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону України "Про судоустрій і статус суддів", законами України.

З огляду на викладене вище, суд, проаналізувавши норми чинного законодавства, якими врегульовано порядок призначення та перерахунку пенсії судді у відставці, з урахуванням Рішень Конституційного Суду України, які є обов'язковими до застосування судами загальної юрисдикції, приходить до наступного висновку.

Право судді у відставці на пенсію є конституційною гарантією. Отже, встановлені Законом України «Про судоустрій і статус суддів» гарантії матеріального забезпечення судді у відставці, не можуть бути знівельовані і повинні бути дотримані.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень і зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню, позивач, як суддя у відставці, який отримує пенсію на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має право на перерахунок пенсії та виплату довічного грошового утримання з 05.01.2017 року у розмірі 90 % суддівської винагороди.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступив стороною у справі, або якщо стороною у справі виступила його посадова чи службова особа, тому суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

На підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 11, 17, 18, 71, 94, 161-163, 183-2 КАС України суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо корегування з 22.09.2016 року стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який зараховується для визначення відсотків для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання та встановлення 80 відсотків та щодо перерахунку та виплати з 05.01.2017 року щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % суддівської винагороди, яку отримує суддя що працює на відповідній посаді.

Зобов'язати Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1, як судді у відставці та виплачувати з 05.01.2017 року в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди та виплатити позивачу різницю недоплаченого довічного грошового утримання з врахуванням виплачених сум.

Зобов'язати Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати суду звіт про виконання постанови Богунського районного суду м. Житомира від 11.05.2017 р. по адміністративній справі № 295/4346/17.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Житомирської області понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя