Справа № 242/5132/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Владимирська І.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року справа №242/5132/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Васильєвої І.А., Ханової Р.Ф., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 16 січня 2017 року у справі № 242/5132/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.11.2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області № 1368 від 13 жовтня 2016 року про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області повторно розглянути його заяву від 14.07.2016 року № 1563 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з зарахуванням в повному обсязі періодів роботи в Шахтобудівельному управлінні «Корунд» з 28.12.1995 року по 01.08.1996 року у якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем у шахті, в Приватному підприємстві «Юг» з 08.10.1996 року по 09.04.1997 року в якості гірничого майстра та виконуючого обовязки начальника дільниці підземного з повним робочим днем у шахті, в Відкритому акціонерному товаристві «Шахтобудівельник» з 03.06.1997 року по 23.09.1997 року та з 01.10.1998 року по 25.05.1999 року в якості прохідника підземного з повним робочим днем у шахті, на шахті імені Челюскінців Донецького виробничого обєднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля» з 06.07.2000 року по 22.04.2001 року в якості прохідника 5 розряду підземного з повним робочим днем у шахті, у Відокремленому підрозділі шахта «Жовтневий Рудник» Державного підприємства «ДУЕК» з 18.01.2006 року по 18.04.2006 року в якості прохідника 4-го розряду з повним робочим днем на підземних гірничих роботах на дільниці гірничо-капітальних робіт до пільгового стажу відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 16 січня 2017 року у справі № 242/5132/16-а позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області № 1368 від 13.10.2016 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 за віком на пільгових умовах.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 14.07.2016 року № 1563 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши в повному обсязі періоди його роботи в Шахтобудівельному управлінні «Корунд» з 28.12.1995 року по 01.08.1996 року у якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем у шахті, в Приватному підприємстві «Юг» з 08.10.1996 року по 09.04.1997 року у якості гірничого майстра та виконуючого обов'язки начальника дільниці підземного з повним робочим днем у шахті, в Відкритому акціонерному товаристві «Шахтобудівельник» з 03.06.1997 року по 23.09.1997 року та з 01.10.1998 року по 25.05.1999 року у якості прохідника підземного з повним робочим днем у шахті, в Шахті імені Челюскінців Донецького виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля» з 06.07.2000 року по 22.04.2001 року в якості прохідника 5 розряду підземного з повним робочим днем у шахті, в Відокремленому підрозділі шахта «Жовтневий Рудник» Державного підприємства «ДУЕК» з 18.01.2006 року по 18.04.2006 року у якості прохідника 4-го розряду з повним робочим днем на підземних гірничих роботах на дільниці гірничо-капітальних робіт до пільгового стажу відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд при ухваленні судового рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини справи.

Вказує, що судом першої інстанції надано неналежний аналіз ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788), оскільки зі змісту ст. 62 Закону № 1788 та ст. 48 КЗпП України можна стверджувати, що трудова книжка підтверджує трудовий стаж (загальний), але вона не містить відомостей про «спеціальний стаж» роботи. Крім того у трудовій книжці відсутні відомості про стягнення та інші негативні записи, такі як перебування на лікарняному, у страйку, щодо прогулів, безкоштовні відпустки, що також не вбачається з положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Окрім того, трудова книжка не має можливості підтвердити пільговий стаж роботи за відсутності посилань на Списки робіт, професій і посад, які дають право на призначення пенсії, посилання на які надають підстави для підтвердження пільгового стажу роботи, на підставі чого необхідно надавати управлінню довідку, якою було б підтверджено пільговий характер роботи.

Крім того, апелянт зазначає, що за урахуванням вимог ст. 14 Закону № 1788 до пільгового стажу зараховується робота працівників, які безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах, за умови підтвердження підземними документами роботи, а саме: під землею повний робочий день. Такими документами можуть бути журнали спусків в шахту, табелі використання робочого часу, деякі накази чи розпорядження по шахті. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючи довідки підприємств або організацій. До матеріалів пенсійної справи не надавалася довідка підтверджуюча пільговий характер роботи за період роботи з 28.12.1995 року по 01.08.1996 року на Шахтобудівельному управлінні «Корунд» та за період роботи з 26.03.2012 року по 05.06.2012 року в Приватному підприємстві «Комерційна фірма «Геоніка». Архівна довідка від 29.09.2013 року № 07-47/360 видана архівним відділом Селидівської міської ради за період роботи з 08.10.1996 року по 09.04.1997 року у Малому приватному підприємстві «Юг» та архівна довідка від 12.09.2013 року № 0790/09-8071 видана Архівним відділом ТОВ «Архів Донбас-центр» за період роботи з 27.04.2006 року по 12.05.2007 року у ТОВ «Донецьке шахто будівельне підприємство» - не відповідає положенням п. 20 Порядку № 637 та видана архівними установами, а не підприємствами.

Крім того, на думку апелянта, надані позивачем довідки містять відомості щодо неритмічної роботи підприємства, що дає підстави для застосування вимог п. 7 Порядку № 383 відносно обрахування періодів роботи, а саме: за фактично відпрацьований час. Окрім, того довідки про пільговий характер роботи позивача були видані на тимчасово окупованій території, що є підставою для перевірки правильності та обґрунтованості відомостей у цих довідках саме первинними документами.

Сторони у судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14.07.2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області із заявою про призначення пенсії відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 р. ХV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 130)

Рішенням № 1368 від 13 жовтня 2016 року Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області відмовило позивачу в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у звязку з відсутністю пільгового стажу 25 років в підземних умовах. У вказаному рішенні пенсійним органом зазначено, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 28.12.1995 року по 01.08.1996 року в якості гірничого майстра підземного на підприємстві ШУ «Корунд», з 08.10.1996 року по 09.04.1997 року в якості гірничого майстра підземного на підприємстві ПП «Юг», з 27.04.2006 року по 12.05.2007 року в якості прохідника підземного на підприємстві ТОВ «Донецьке шахтобудівельне підприємство», з 26.03.2012 року по 05.06.2012 року в якості прохідника підземного на підприємстві ПП «Геоніка», оскільки не надані пільгові довідки та довідки про фактичні спуски і підйоми у шахту; з 24.09.1997 року по 30.09.1998 року на підприємстві ВАТ «Шахтобудівельник» на посаді гірничий майстер підземний, оскільки пільговою довідкою не підтверджено факт роботи за цей період роботи. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 06.07.2000 року по 22.04.2001 року в якості прохідника підземного на підприємстві ВП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», з 18.01.2006 року по 18.04.2006 року в якості прохідника підземного на підприємстві ВП «Шахта «Жовтневий рудник», з 26.05.2007 року по 07.11.2008 року в якості прохідника підземного на підприємстві ТОВ «Донбасвуглепрохідка», оскільки підприємства фактично знаходяться на непідконтрольній українській владі території та реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території не здійснювались, тому перевірити достовірність наданих довідок немає можливості (а.с. 171-173).

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову частково правільним з огляду на наступне.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області щодо прийняття рішення № 1368 від 13 жовтня 2016 року.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Довідки, що видані позивачеві на підтвердження пільгового стажу роботи у відповідності до Порядку № 637, який є спірним, датовані 29.09.2013, 27.09.2013, 30.09.2013, 20.08.2013, 23.09.2013, 12.09.2013, 05.12.2008, 27.09.2013, 14.10.2013 і мають необхідні реквізити, сумніву у пенсійного органу не викликали (а.с. 23 - 33).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як зазначалося вище, пенсійний орган своїм рішенням відмовив позивачу у зарахуванні до пільгового стажу періоди його роботи з 28.12.1995 року по 01.08.1996 року, з 08.10.1996 року по 09.04.1997 року, з 24.09.1997 року по 30.09.1998 року, з 06.07.2000 року по 22.04.2001 року, з 18.01.2006 року по 18.04.2006 року, з 27.04.2006 року по 12.05.2007 року, з 26.05.2007 року по 07.11.2008 року, з 26.03.2012 року по 05.06.2012 року.

Трудова книжка позивача БТ-ІІ № 3868681 містить наступні записи.

Позивач з 28.12.1995 року по 01.08.1996 року працював на підприємстві Шахтобудівельне управління «Корунд» в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті (а.с. 10).

08.10.1996 року працював на підприємстві ПП «Юг» в якості гірничого майстра підземного на дільниці № 2 з повним робочим днем в шахті.

11.02.1997 року позивача було призначено в.о. начальника підземного дільниці № 2 з повним робочим днем в шахті. 09.04.1997 року позивача звільнено з займаної посади (а.с. 10 зворотній бік).

З 24.09.1997 року по 30.09.1998 року позивач працював на підприємстві ВАТ «Шахтобудівельник» на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті на гірничій дільниці № 3 (а.с. 11).

З 06.07.2000 року по 22.04.2001 року позивач працював на підприємстві ВП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» в якості прохідника підземного з повним робочим днем під землею (а.с. 12).

З 18.01.2006 року по 18.04.2006 року позивач працював на підприємстві ВП «Шахта «Жовтневий рудник» в якості прохідника підземного з повним робочим днем на підземних гірничих роботах на дільниці гірничо-капітальних робіт (а.с. 13-14).

З 27.04.2006 року по 12.05.2007 року позивач працював на підприємстві ТОВ «Донецьке шахтобудівельне підприємство» в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті (а.с. 14).

З 26.05.2007 року по 07.11.2008 року позивач працював на підприємстві ТОВ «Донбасвуглепрохідка» в якості прохідника з повним робочим днем в шахті (а.с. 14 зворотній бік).

З 26.03.2012 року по 07.06.2012 року позивач працював на підприємстві ПП «Геоніка» в якості прохідника підземного з повним робочим днем (а.с. 15).

Колегія суддів зазначає, що наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день в шахті. Записи про спірні періоди роботи здійснені у 1995-2012 роках, засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Отже, в даному випадку колегія суддів зазначає, що факт роботи позивача у періоди з 28.12.1995 року по 01.08.1996 року, з 08.10.1996 року по 09.04.1997 року, з 24.09.1997 року по 30.09.1998 року, з 06.07.2000 року по 22.04.2001 року, з 18.01.2006 року по 18.04.2006 року, з 27.04.2006 року по 12.05.2007 року, з 26.05.2007 року по 07.11.2008 року, з 26.03.2012 року по 05.06.2012 року підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства та в період, коли на території їх розміщення діяли органи державної влади, ныяких дефектів записів трудова книжка не містить.

Крім того, колегія суддів зазначає, що законодавство України передбачає персоніфікований облік відомостей, що використовуються для визначення права на пенсію кожної людини з урахуванням результатів її трудової діяльності. Ведеться облік того, як кожен громадянин та підприємство сплачують страхові внески в Пенсійний фонд України, а також які права на пільгове пенсійне забезпечення має кожен працівник.

У централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривають електронну персональну облікову картку. У ній, починаючи з 2000 року, накопичуються всі дані про заробіток, страхові внески в Пенсійний фонд, а також відомості про стаж роботи з усіх місць роботи та інші дані, потрібні для правильного призначення пенсій. Звіти в систему персоніфікованого обліку подають страхувальники, тобто роботодавці, особи, які працюють на спрощеній системі оподаткування, та самозайняті особи. Держреєстр зберігає повну інформацію.

На вимогу суду Управлінням Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області було надано дані з системи «Персоніфікований облік» відносно ОСОБА_2, які містять відомості про страховий стаж, заробіток та страхові внески і також підтверджують право позивача на пільгове пенсійне забезпечення (а.с. 226-227).

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що пенсійних орган, за наявності належним чином оформленої трудової книжки позивача та відомостей з системи «Персоніфікований облік», не мав правових підстав відмовляти позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу апелянта на те, що його сумнів щодо можливості призначення пенсії тільки за записами у трудовій книжці не ґрунтується на будь-якому нормативному акті, оскільки Закони № 1058, 1788 неконституційними не визнавались, навіть у підзаконних нормативних актах не визначено про те, що трудова книжка «не містить відомостей про «спеціальний стаж» роботи».

Стосовно твердження апелянта, що для підтвердження стажу роботи позивачем було надано довідки підприємствами, які знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження, які не можуть бути враховані для перерахунку пенсії, оскільки ці довідки згідно чинного законодавства України не є дійсними, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується колегією суддів при розгляді даної справи.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

За таких умов колегія суддів вважає рішення пенсійного органу таким, що не відповідає діючому законодавству України, а тому підлягає скасуванню.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Колегія суддів з метою повного захисту прав та інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Виходячи з дискреційних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області, колегія суддів вважає необхідним зобовязати відповідача призначити пенсію ОСОБА_2 із зарахуванням до пільгового стажу періоди його роботи з 28.12.1995 року по 01.08.1996 року, з 08.10.1996 року по 09.04.1997 року, з 24.09.1997 року по 30.09.1998 року, з 06.07.2000 року по 22.04.2001 року, з 18.01.2006 року по 18.04.2006 року, з 27.04.2006 року по 12.05.2007 року, з 26.05.2007 року по 07.11.2008 року, з 26.03.2012 року по 05.06.2012 року.

Зазначений спосіб судового захисту узгоджується з повноваженнями суду при вирішенні справи відповідно до абзаців 10, 11 частини 2 статті 162 КАС України та дискреційними функціями відповідача.

Суд першої інстанції зовсім не приділив уваги наведеним вище обставинам та підставам, зазначеним відповідачем у рішенні про відмову у перерахунку пенсії. А предметом спору у даній справі було саме рішення пенсійного органу і суд повинен був піддати це рішення аналізу на відповідність його діючому законодавству України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив часткове порушення норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим постанова підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення.

Керуючись ч. 2 ст. 11, ст.ст. 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області задовольнити частково.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 16 січня 2017 року у справі № 242/5132/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області № 1368 від 13 жовтня 2016 року про відмову в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахувавши періоди його роботи з 28.12.1995 року по 01.08.1996 року на підприємстві ШУ «Корунд», з 08.10.1996 року по 09.04.1997 року на підприємстві ПП «Юг», з 24.09.1997 року по 30.09.1998 року на підприємстві ВАТ «Шахтобудівельник», з 06.07.2000 року по 22.04.2001 року на підприємстві ВП «Шахта ім. Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», з 18.01.2006 року по 18.04.2006 року на підприємстві ВП «Шахта «Жовтневий рудник», з 27.04.2006 року по 12.05.2007 року на підприємстві ТОВ «Донецьке шахтобудівельне підприємство», з 26.05.2007 року по 07.11.2008 року на підприємстві ТОВ «Донбасвуглепрохідка», з 26.03.2012 року по 05.06.2012 року на підприємстві ПП «Геоніка».

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

ОСОБА_3

ОСОБА_4