Справа № 805/5018/16-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 р. Справа №805/5018/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14год.17хв. 14год.17хв.14год.17хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Троянової О.В.

секретаря Кудрі В.Г.,

представника позивача ОСОБА_1-директор

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства АБЗ

до Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07 грудня 2016 року №, №,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство АБЗ звернулося із позовом до Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07 грудня 2016 року №, №/том 1 а.с.4-18/.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що Державною податковою інспекцією у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області проведена планова документальна перевірка Приватного підприємства АБЗ код за з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016, за результатами якої складено акт №414/05-10-14/32866224 від 05.12.2016. В акті перевірки, відповідач дійшов до висновку про порушення Приватним підприємством АБЗ : п.138.2 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 40065грн., у томі числі за 2014 рік у сумі 40065грн.; п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення відємне значення, яке зараховано у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 652948грн., у том числі за січень 2014 року у сумі 652948грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у м. Дружківці ГУ ДФС у Донецькій області прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.12.2016 форми «Р» №, яким ТОВ "АБЗ" збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток у сумі 50081,25грн., з яких 40065грн. за основним платежем, 10016,25грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також форми «В4» №, яким ТОВ "АБЗ" зменшено розмір відємного значення з ПДВ за січень 2014 року в сумі 652 948грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 326474грн.Вважає прийняті податкові повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що висновки податкового органу не відповідають фактичним обставинам та вимогам Податкового кодексу України.

Просить суд, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області від 07.12.2016 форми «Р» №, яким ТОВ "АБЗ" збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток у сумі 50081,25грн., з яких 40065грн. за основним платежем, 10016,25грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та форми «В4» №, яким ТОВ "АБЗ" зменшено розмір відємного значення з ПДВ за січень 2014 року в сумі 652 948грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 326474грн./том 1 а.с.14,16/.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та додаткових поясненнях, просив суд задовольнити позов.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у письмових запереченнях, в яких зазначив, що з урахуванням податкової інформації стосовно ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ» та ТОВ «ДОНК», у податкового органу є сумніви, щодо реальності господарських операцій з постачання ТМЦ від ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ» та ТОВ «ДОНК», що призвело до порушення ТОВ "АБЗ" п.138.2 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 40065грн., у томі числі за 2014 рік у сумі 40065грн.; що призвело до завищення відємного значення, яке зараховано у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 652948грн., у том числі за січень 2014 року у сумі 652948грн. Крім того, звертав увагу суду на порушене кримінальне провадження , за ознаками кримінального правопорушення за ч.2 ст.205 КК України, а саме щодо встановлення фактів використання підприємств з ознаками фіктивності та факти ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ». Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі /том 1 а.с.199-204/.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач Приватне підприємство АБЗ зареєстроване в якості юридичної особи, включене до ЄДРПОУ за номером 32866224 з 23.02.2004року, юридична адреса: 84200, Донецька область, м. Дружківка, вул. Московська, буд.179. Перебуває на обліку платників податків в Державній податковій інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області. Приватне підприємство АБЗ здійснює господарську діяльність відповідно до свого Статуту затвердженого в новій редакції. Позивач є платником податку на додану вартість /том 2 а.с.81-86, 87-93/.

Відповідач Державна податкова інспекція у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

Так, судом встановлено, що на підставі наказу Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області від 01.08.2016 №231 проведена документальна планова перевірка Приватного підприємства АБЗ код за з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016, за результатами якої складено акт №414/05-10-14/32866224 від 05.12.2016/том 1 а.с.25-85/.

На підставі акту перевірки встановлено порушення позивачем податкового законодавства, а саме:

- ПП АБЗ порушено п.138.2 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 40065грн., у томі числі за 2014 рік у сумі 40065грн.;

- ПП АБЗ порушено п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення відємне значення, яке зараховано у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 652948грн., у том числі за січень 2014 року у сумі 652948грн./том 1 а.с.84/.

07 грудня 2016 року Державною податковою інспекцією у м. Дружківці ГУ ДФС у Донецькій області на підставі висновків акту перевірки №414/05-10-14/32866224 від 05.12.2016, за порушення ПП "АБЗ" п.138.2 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» №, яким ПП "АБЗ" збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток у сумі 50081,25грн., з яких 40065грн. за основним платежем, 10016,25грн. за штрафними (фінансовими) санкціями /том 1 а.с.104/;

- форми «В4» №, яким ПП "АБЗ" зменшено розмір відємного значення з ПДВ за січень 2014 року в сумі 652 948грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 326474грн./том 1 а.с.16/.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 07 грудня 2016 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень - рішень виходячи з наступного.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків(пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України).

Статтею 77 Податкового кодексу України визначено, що Документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 43 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.

Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

У разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

На підставі Наказу начальника Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області від 01.08.2016 №231 відповідно до пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ст.77 Податкового кодексу України, призначено проведення документальної планової перевірки Приватного підприємства АБЗ код за з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016 /том 2 а.с.213/.

Як вбачається з акту перевірки №414/05-10-14/32866224 від 05.12.2016, підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення став висновок податкового органу про порушення позивачем: п.138.2 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 40065грн., у томі числі за 2014 рік у сумі 40065грн.; п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення відємного значення, яке зараховано у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 652948грн., у том числі за січень 2014 року у сумі 652948грн. /том 1 а.с.84/.

Суд не погоджується з такими висновками податкового органу, з таких підстав.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій Приватного підприємства «АБЗ» з його контрагентами, мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність це - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.191 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України зазначено, що постачання товарів це будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до підпункту 14.1.231 Кодексу вбачається, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з абзацом другим пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Так, 30 квітня 2014 року між ПП "АБЗ" (Покупець) та ТОВ «ДОНК» (Постачальник) був укладений договір поставки №4. Відповідно п. 1.1 якого Постачальник зобов'язується поставити Покупцю суміші асфальтобетонної грубозернистої марки 1, а Покупець зобовязується прийняти і оплатити на умовах даного Договору /том 1 а.с.108-110/.

На виконання умов укладеного договору протягом липня 2014 року від ТОВ «ДОНК» отримано суміші асфальтобетонної грубозернистої марки 1 на загальну суму 213248,55грн., у т.ч. ПДВ 44516,67грн., що підтверджується видатковими накладними №256 від 07.07.2014, №357 від 09.07.2014, №458 від 11.07.2014, №606 від 14.07.2014, №707 від 16.07.2014, №805 від 18.07.2014 /том 1 а.с.111-116/.

Вищенаведений договір поставки є чинним, не був визнаний судом недійсним та був діючими на момент, виниклих правовідносин.

Знаходження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «ДОНК» за юридичною адресою, станом на час вчинення правочину, про що зазначено у відомостях з Єдиного державного реєстру, безоплатний доступ до яких забезпечується на підставі Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України Про деякі питання надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № 466/5 від 31.03.2015р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 березня 2015р. за № 349/26794 /том 1 а.с.135-138/.

На підтвердження виконання договору поставки суміші асфальтобетонної грубозернистої марки 1, позивачем надано наступні документи: договір поставки суміші асфальтобетонної грубозернистої марки 1 №4 від 30.04.2014, видаткові накладні №256 від 07.07.2014, №357 від 09.07.2014, №458 від 11.07.2014, №606 від 14.07.2014, №707 від 16.07.2014, №805 від 18.07.2014 на загальну суму 213248,55грн., у т.ч. ПДВ 44516,67грн., товарно-транспортні накладні №45 від 09.07.2014, №52 від 11.07.2014, №55 від 14.07.2014, №57 від 16.07.2014, №61 від 18.07.2014, №25 від 07.07.2014, платіжні доручення від 05.06.2014 №140 на суму 79246,30грн., /том 1 а.с. 108-110, 111-116,129-134, том 2 202/.

За наслідками господарської операції ТОВ «ДОНК» виписані податкові накладні №256 від 07.07.2014, №357 від 09.07.2014, №458 від 11.07.2014, №606 від 14.07.2014, №707 від 16.07.2014, №805 від 18.07.2014, на загальну суму ПДВ в розмірі 44516,67грн., які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчить відповідний витяг, що міститься в матеріалах справи /том 1 а.с.123-128/.

Суму податку на додану вартість згідно вказаних податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту липня 2014 року, що відобразив у відповідних податкових деклараціях в розрізі контрагентів, які подано до податкового органу, де в Додатку №5 до декларації , в розділі ІІ Податковий кредит визначено контрагента ТОВ «ДОНК» /том 1 а.с.156-157/.

20 грудня 2013 року між ПП "АБЗ" (Покупець) та ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ» (Постачальник) був укладений договір поставки №2012. Відповідно п. 1.1 якого Постачальник зобов'язується поставити Покупцю суміші асфальтобетонної дрібнозернистої, крупнозернистої і будівельні матеріали, а Покупець зобовязується прийняти і оплатити на умовах даного Договору /том 2 а.с.12-14/.

На виконання умов укладеного договору протягом грудня 2013 року від ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ» отримано суміші асфальтобетонної дрібнозернистої, крупнозернистої і будівельні матеріали на загальну суму 2 464 722,58грн., у т.ч. ПДВ 410787,09грн., що підтверджується видатковими накладними №154 від 30.12.2013, №155 від 30.12.2013, №156 від 30.12.2013, №158 від 30.12.2013, №159 від 30.12.2013, №189 від 31.12.2013, №190 від 31.12.2013, №191 від 31.12.2013, №192 від 31.12.2013 /том 2 а.с.15-23/.

Вищенаведений договір поставки є чинним, не був визнаний судом недійсним та був діючими на момент, виниклих правовідносин.

Знаходження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ» за юридичною адресою, станом на час вчинення правочину, про що зазначено у відомостях з Єдиного державного реєстру, безоплатний доступ до яких забезпечується на підставі Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України Про деякі питання надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № 466/5 від 31.03.2015р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 березня 2015р. за № 349/26794 /том 2 а.с.167-171/.

На підтвердження виконання договору поставки суміші асфальтобетонної грубозернистої марки 1, позивачем надано наступні документи: договір поставки №2012 від 20.12.2013, рахунки фактури №154 від 30.12.2013, №155 від 30.12.2013, №156 від 30.12.2013, №158 від 30.12.2013, №159 від 30.12.2013, №189 від 31.12.2013, №190 від 31.12.2013, №191 від 31.12.2013, №192 від 31.12.2013, товарно-транспортні накладні №23/12 від 23.12.2013, №27/12 від 27.12.2013, №25/12 від 25.12.2013, №27/12 від 27.12.2013, №24/12 від 24.12.2013, №30/12 від 30.12.2013, №20/12 від 20.12.2013, №20/12 від 20.12.2013 №31/12 від 31.12.2013/том 2 а.с.2-11,15-23, том 1 а.с.1-11/.

За наслідками господарської операції ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ» виписані податкові накладні №154 від 30.12.2013, №155 від 30.12.2013, №156 від 30.12.2013, №158 від 30.12.2013, №159 від 30.12.2013, №189 від 31.12.2013, №190 від 31.12.2013, №191 від 31.12.2013, №192 від 31.12.2013, на загальну суму ПДВ в розмірі 410787,09грн., які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчить відповідний витяг, що міститься в матеріалах справи /том 2 а.с.24-32/.

Суму податку на додану вартість згідно вказаних податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту січня 2014 року, що відобразив у відповідних податкових деклараціях в розрізі контрагентів, які подано до податкового органу, де в Додатку №5 до декларації , в розділі ІІ Податковий кредит визначено контрагента ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ» /том 1 а.с.254-233/.

Так, в обґрунтування ведення своєї господарської діяльності позивачем надано наступні документи.

Акт прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року №183 відповідно до договору №183 від 15.11.2013 щодо капітального ремонту автодоріг по вул. 8 Зїзд Совєтов, вул. Фрунзе, вул. Первомайська м. Амвросіївка /том 2 а.с.122-125/.

Довідка вартості виконаних будівельних робіт і витрат за грудень 2013 року №183 відповідно до договору №183 від 15.11.2013 щодо капітального ремонту автодоріг по вул. 8 Зїзд Совєтов, вул. Фрунзе, вул. Первомайська м. Амвросіївка /том 2 а.с.126/.

Акт прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року №184 відповідно до договору №184 від 15.11.2013 щодо капітального ремонту автодоріг по вул. Свердлова, м. Амвросіївка /том 2 а.с.127-129/.

Довідка вартості виконаних будівельних робіт і витрат за грудень 2013 року №184 відповідно до договору №184 від 15.11.2013 щодо капітального ремонту автодоріг по вул. Свердлова, м. Амвросіївка /том 2 а.с.130/.

Акт прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №2-74 від 12.06.2012 щодо корегування РП на реконструкцію автомобільної дороги державного значення Знаменка-Луганськ-Ізварино на ділянці км 459+846-460+346 (земляне полотно) /том 2 а.с.131-133/.

Акт прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №2-74 від 12.06.2012 щодо корегування РП на реконструкцію автомобільної дороги державного значення Знаменка-Луганськ-Ізварино на ділянці км 459+846-460+346 (досипка і зміцнення узбіччя і роздільної смуги) /том 2 а.с.134-136/.

Акт прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №2-74 від 12.06.2012 щодо корегування РП на реконструкцію автомобільної дороги державного значення Знаменка-Луганськ-Ізварино на ділянці км 459+846-460+346 (перетинання і примикання) /том 2 а.с.137-140/.

Довідка вартості виконаних підрядних робіт і затрат за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №2-74 від 12.06.2012 щодо корегування РП на реконструкцію автомобільної дороги державного значення Знаменка-Луганськ-Ізварино на ділянці км 459+846-460+346 /том 2 а.с.141/.

Акт прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №2-38/1 від 01.06.2012 щодо корегування РП на реконструкцію автомобільної дороги державного значення Словянськ-Донецьк-Маріуполь на ділянці км 94+092-95+200 (перетинання і примикання) /том 2 а.с.142-144/.

Довідка вартості виконаних підрядних робіт і затрат за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №2-38/1 від 01.06.2012 щодо корегування РП на реконструкцію автомобільної дороги державного значення Словянськ-Донецьк-Маріуполь на ділянці км 94+092-95+200 /том 2 а.с.145/.

Акт прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №29/1 від 30.04.2013 щодо поточного ремонту автомобільних доріг комунальної власності в 2013 році по вул. Шалімова м. Харцизьк /том 2 а.с.146-148/.

Довідка вартості виконаних підрядних робіт і затрат за грудень 2013 року №б/н відповідно договору №29/1 від 30.04.2013 щодо поточного ремонту автомобільних доріг комунальної власності в 2013 році по вул. Шалімова м. Харцизьк /том 2 а.с.149/.

Акт прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №29/1 від 30.04.2013 щодо поточного ремонту автомобільних доріг комунальної власності в 2013 році по вул. Філатова м. Харцизьк /том 2 а.с.150-152/.

Довідка вартості виконаних підрядних робіт і затрат за грудень 2013 року №б/н відповідно договору №29/1 від 30.04.2013 щодо поточного ремонту автомобільних доріг комунальної власності в 2013 році по вул. Філатова м. Харцизьк /том 2 а.с.153/.

Акт прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №63 від 19.06.2013 щодо поточного ремонту автомобільних доріг комунальної власності в 2013 році по пров. Шишкова м. Харцизьк /том 2 а.с.154-156/.

Довідка вартості виконаних підрядних робіт і затрат за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №63 від 19.06.2013 щодо поточного ремонту автомобільних доріг комунальної власності в 2013 році по пров. Шишкова м. Харцизьк/том 2 а.с.157/.

Акт прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №26/06 від 25.06.2013 щодо поточного ремонту автомобільних доріг комунальної власності в 2013 році по вул. Лазо м. Харцизьк /том 2 а.с.158-160/.

Довідка вартості виконаних підрядних робіт і затрат за грудень 2013 року №б/н відповідно до договору №26/06 від 25.06.2013 щодо поточного ремонту автомобільних доріг комунальної власності в 2013 році по вул. Лазо м. Харцизьк /том 2 а.с.161/.

Штатний розклад Приватного підприємства «АБЗ» /том 2 а.с.94-95/.

Відповідно до статті 44 Податкового кодексу України визначені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності. Так, відповідно до п.44.1 для цілей оподатковування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподатковування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів (документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозвіл адміністрації (власника) на їхнє проведення ); регістрів бухгалтерського обліку (носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм і т.п., призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування й узагальнення інформації з первинних документів, прийнятих до обліку ); фінансової звітності (бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період); інших документів, зв'язаних з вирахуванням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених вищевказаними документами.

Згідно п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають обєкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності..

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно ст. 1 цього Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до статті 4 вказаного Закону бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на основних принципах, серед яких превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно частини 1 статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, визначає, що первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, визначені п. 2.4 Положення: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства; зміст і обсяг господарської операції, одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Форми облікових регістрів, порядок записів у них, обробка і використання необхідної інформації визначаються відповідними нормативними документами про порядок їх застосування.

Відповідно до п. 3.7 Положення інформація про господарські операції підприємства за звітний період (місяць, квартал, рік) з облікових регістрів переноситься в згрупованому вигляді в бухгалтерські звіти, порядок складання яких установлюється відповідними нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова звітність підприємства складається на підставі даних бухгалтерського обліку і підписується керівником і бухгалтером підприємства.

Фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ і суб'єктів малого підприємництва) складається з: балансу, звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до звітів.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не спростоване відповідачем, в підтвердження реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ позивачем надані до матеріалів справи документи бухгалтерського та податкового обліку, а саме, договори поставки укладені з ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ», ТОВ «ДОНК», штатний розклад, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, акти виконаних робіт що є підтвердженням реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ.

Надані позивачем документи на підтвердження здійснення господарської операцій за договором поставки із ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ», ТОВ «ДОНК» відповідають наведеним вище вимогам до первинних документів згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Позивачем до перевірки надавались всі вищенаведені документі, про що також свідчить зміст Акту перевірки, проте зазначені документи не взяті до уваги при формуванні висновків Акту перевірки.

Як зясовано в судовому засіданні у представника позивача, ПП «АБЗ» надає відповідні послуги з будівельно-монтажних робіт, будівництва доріг і автострад, має власні виробничі потужності, власний автомобільний транспорт. Тобто, саме для використання у виробничому процесі придбавалися суміші асфальтобетонні у ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ», ТОВ «ДОНК».

Відсутність певних документів щодо якості товару, його технічних характеристик тощо не може свідчити про нереальність господарських операцій та нівелювати право платника податків на формування податкового кредиту, оскільки таке право у ПП «АБЗ» виникло відповідно до абзацу 2 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України - дата отримання платником податку товарів/послуг.

Щодо паспортів якості паливно-мастильних матеріалів, суд зазначає, що позивач є кінцевим споживачем придбаного дизельного палива. Під час прийняття дизельного палива постачальниками надавалися копії паспортів якості дизельного палива.

Чинним законодавством для споживача не встановлено обовязку зберігати паспорти якості придбаного дизельного палива, яке він використовує для власних потреб, оскільки паспорт якості не є документом, з яким пов'язаний бухгалтерський або податковий обліки. В свою чергу, предметом доказування в цій справі є обставина правильності ведення позивачем податкового обліку.

Щодо не надання підприємством доказів на підтвердження якості поставленого товару, як на підставу для визнання господарських операцій безтоварними, слід зазначити, що сертифікати якості видаються безпосередньо виробником товару (продукції) на підтвердження відповідності продукції певним нормативним вимогам і стандартам якості. Такі документи не можуть вважатися первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та бути підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Позивач здійснював транспортування придбаного палива як власними транспортними засобами, так і орендованими, що підтверджується відповідними документами, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене та наявність у документообігу ПП «АБЗ» наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, за наявності інших документів, якими підтверджено факт приймання товарно-матеріальних цінностей, не може спростовувати факту придбання підприємством у конкретних контрагентів товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Сторонами договору поставки можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу (господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці).

Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Всі правочини із зазначеними контрагентами ПП «АБЗ» укладені між правоздатними і дієздатними юридичними особами, не суперечать закону, їх предметами є речі, що не обмежені в цивільному обороті, а сторони під час здійснення господарських операцій мали правовий статус платників ПДВ, що зокрема підтверджується даними, розміщеними на офіційному сайті ДФС України «Електронний кабінет платника податків»: https://cabinet.sfs.gov.ua/cabinet/faces/public/ reestr.jspx

Адміністративна та судова практика за даними питаннями виходить з презумпції добросовісності платника, яка підтримує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника. Тобто, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (чинна назва Реєстру - Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

Відповідачем не надано відомостей щодо наявності відомостей про скасування свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість підприємств-контрагентів ПП «АБЗ» чи визнання їх недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання відповідних договорів.

Суд звертає увагу на те, що станом на дату укладення і виконання угод з контрагентами, ці суб'єкти господарювання були зареєстровані у передбаченому законодавством порядку і були платниками ПДВ, тобто вони мали спеціальну податкову та цивільну правосуб'єктність.

Окрім того, відповідно до правової позицій Вищого адміністративного суду України, викладеного в ухвалі від 03.05.2012 по справі № К/9991/11271/12, наявність реєстрації контрагента на час вчинення спірних операцій є свідченням наявності у них необхідного обсягу правосуб'єктності для здійснення таких операцій, тоді як перевірка проведення такої реєстрації з дотриманням вимог законодавства перебуває поза межами можливого контролю платника.

Слід відмітити, що сторонами не заперечується та обставина, що на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами, контрагенти позивача та позивач, були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Крім того, пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі № К-12509/08.

Відповідач не зазначив у акті перевірки та не надав суду доказів, які б з огляду на приведені вище положення Цивільного кодексу України та розяснення Пленуму Верховного Суду України свідчили про не реальність вчинення господарських операцій - правочинів договорів поставки укладених позивачем із ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ», ТОВ «ДОНК». Суд звертає увагу, що вказані правочини не визнавалися недійсними у судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не довів обставин, які б свідчили про недійсність правочину укладеного між позивачем ПП «АБЗ» та ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ», ТОВ «ДОНК». Натомість, позивачем надано достатній обєм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про звязок витрат по придбанню експедиторських послуг за вказаним договором із його господарською діяльністю та фактичне використання їх у власній господарській діяльності.

Отже, суд вважає, що у даному випадку позивачем надано достатній обєм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про звязок витрат оплати вартості придбаних у ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ», ТОВ «ДОНК» товарно-матеріальних цінностей із своєю господарською діяльністю.

Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, обєкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Базою оподаткування є грошове вираження обєкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Стосовно правомірності формування позивачем податкового кредиту податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит-сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного ( податкового) періоду, визначена згідно з розділом пять цього Кодексу.

Згідно вимог п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання обєкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до статті 201 Податкового Кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктами 201.4, 201.7 ст.201 Податкового Кодексу України визначено, що податкова накладна складається в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця. У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць. Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі: здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника); виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги звязку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Відповідно до пункту 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виникнення у Приватного підприємства «АБЗ» права на формування податкового кредиту у січні 2014 року, за наслідками господарських операцій з ТОВ «КВАДРОМОНТАЖ», ТОВ «ДОНК» підтверджено відповідними податковими накладними. Податкові накладні позивач включив до Реєстру отриманих та виданих податкових накладних за січень 2014 року. В акті перевірки немає жодного зауваження податкового органу щодо правильності оформлення податкових накладних.

Тобто, чинним законодавством України, зокрема, Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов'язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника; за будь-якими із сторін правочину не передбачено зобов'язання та не визначено права здійснення контролю показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності заявленими іншою стороною правочину, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Крім того, відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України , підставою для висновку про неправомірне формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат може слугувати встановлення податковим органом факту узгодженості дій платника податків із недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів, а саме побудови таким платником фінансово - господарських правовідносин на підставі свідомого укладання договорів з фіктивним підприємствами з метою перенесення податкового навантаження, наявності замкнутої схеми руху грошових коштів між платником та його контрагентами.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у рішеннях, позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України, викладених в Інформаційному листі від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв'язку з порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обовязковим для правозастосування органами правосуддя.

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Європейський суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо/повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників. Відповідно, Суд констатував факт порушення статті 1 Протоколу №1, якою гарантується право на мирне володіння майном. Право на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податків, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Таким чином, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак в порушення вимог чинного законодавства, податковою інспекцією таких доказів не наведено та не представлено, а реальність виконання господарських операцій, на підставі яких підприємством сформовано податковий кредит, не спростовано.

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов'язковому порядку податкових накладних.

Факт здійснення господарських операцій з контрагентами підтверджується вищенаведеними первинними документами позивача. Суд зазначає, що податковий орган не ставив під сумнів достовірність первинних документів чи їх відповідність вимогам чинного законодавства, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, стосовно порядку оформлення та підстав їх видачі, про що відповідачем в акті перевірки не зазначається.

В діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за зазначеними обставинами, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, в звязку з чим, можливо зробити висновок про необґрунтованість завищення відповідачем податкового кредиту, що призвело до заниження податку на додану вартість за січень 2014 року.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідальність за наслідками неналежного виконання контрагентами позивача своїх обовязків щодо несвоєчасного виконання власних податкових зобовязань перед бюджетом не повинна бути покладена на добропорядних платників податку та не може вважатися підставою для відповідальності позивача.

Доказів на підтвердження того, що позивач або контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, відповідачем до суду не надано.

У відповідності до практики Верховного суду України позивачем доведено в судовому засіданні зв'язок зі своєю господарською діяльністю та ділову мету цих операцій, а податковим органом навпаки не доведено факту фіктивного підприємництва позивача.

Щодо інформації про наявність матеріалів досудового дослідження, внесеного до ЄРДР №0000051, суд важає за необхідне звернути увагу, що за відсутності відповідного вироку суду щодо зазначеного кримінального провадження та без наведення доказів суперечності відповідних правочинів інтересам держави, суд не бере до уваги зазначену інформацію. Також, доказів на підтвердження того, що в кримінальному провадженні № 0000051 існує рішення суду, яке набрало законної сили, відповідачем до суду не надано.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України , в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст.79 Кодексу адміністративного судочинства України письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що оскаржувані податкові повідомлення рішення прийнято законно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує Приватному підприємству АБЗ судові витрати у сумі 15826,05грн.(пятнадцять тисяч вісімсот двадцять шість гривень пять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства АБЗ до Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07 грудня 2016 року №, № - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області від 07.12.2016 форми «Р» №, яким ПП "АБЗ" збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток у сумі 50081,25грн., з яких 40065грн. за основним платежем, 10016,25грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області від 07.12.2016 форми «В4» №, яким ТОВ "АБЗ" зменшено розмір відємного значення з ПДВ за січень 2014 року в сумі 652 948грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 326474грн.

Стягнути на користь Приватного підприємства "АБЗ" судові витрати у сумі 15826,05грн.(пятнадцять тисяч вісімсот двадцять шість гривень пять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивні частини у судовому засіданні 15 травня 2017 року.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17 травня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.