Справа № 824/163/17-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 р. м. Чернівці справа № 824/163/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.

сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Пуріча Ю.С., Бабчука В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до управління Держпраці у Чернівецькій області

про визнання протиправною та скасування постанови.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №24-05-48/29/041 від 15.02.2017 р. у розмірі 32 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що управління Держпраці у Чернівецькій області неправомірно притягнуло його відповідальності, оскільки норми трудового законодавства ним не порушувалися, а громадянин ОСОБА_5 отримував заробітну плату відповідно до покладених на нього трудових функцій.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Управління Держпраці у Чернівецькій області (далі - відповідач, Управління) до суду подало письмові заперечення проти позову, в яких вказувало, що позовні вимоги є необґрунтованими та просило суд у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позивач використовував найману працю осіб, які працювали на посадах "механіка" та "квітникаря" без врахування їхньої кваліфікації та відповідно виплачував заробітну плату нижче встановленого рівня, що свідчить про порушення норм трудового законодавства. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята у межах та спосіб визначений Законом.

В судовому засіданні представники відповідача заперечували проти позову та просили суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В ході судового розгляду справи допитано як свідка ОСОБА_5 з приводу використання найманої праці та виконуваної роботи.

Вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 28.05.2009 р. (а. с. 46, 47)

Основними видами діяльності позивача згідно КВЕД є: відтворення рослин, роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, вирощування зерняткових і кісточкових фруктів.

22.07.2016 р. Департамент з питань праці Державної служби України з питань праці на виконання Плану заходів щодо координації спільних дій Держпраці, Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України по виявленню фактів використання праці неоформлених працівників доручив забезпечити своєчасне реагування на інформацію, що подається органами Пенсійного фонду України про факти неподання повідомлень про прийняття працівників на роботу, виплату заробітної плати на рівні не нижче розміру мінімальної заробітної плати, надання відпусток без збереження заробітної плати, скорочення чисельності працівників та не підвищення заробітної плати працівникам у зв'язку із індексацією надав згоду на проведення позапланових перевірок за інформацією Пенсійного фонду України та направив відповідного листа до керівників Головних управлінь (Управлінь) Держпраці в областях (а.с. 76).

25.11.2016 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області направило на адресу відповідача лист №13775/03 з інформацією: щодо страхувальників, у яких у звітності по єдиному внеску відображенні дані про початок трудової діяльності працівника та відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; щодо страхувальників, у яких протягом року не підвищувалась заробітна плата, або темп росту менший темпу зростання мінімальної заробітної плати; щодо страхувальників, у яких протягом вересня 2016 р. відбулося скорочення застрахованих осіб на 10 і більше відсотків. Вказана інформація в тому числі стосувалася позивача (а.с. 74 -75).

На підставі наказу № 20 - пп від 17.01.2017 р. про проведення позапланової перевірки та направлення на проведення перевірки № 04-019 від 17.01.2017 р., головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Держпраці в Чернівецькій області Попович А.О., в період з 09.00 год. 23.01.2017 р. по 16.00 год. 24.01.2017 р. в службовому приміщенні проведено позапланову перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 стосовно додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування на об'єкті перевірки, за результатами якої 24.01.2017 р. складено акт №24-05-48/029 (а.с. 77, 78, 79 - 85).

Під час перевірки, встановлені наступні порушення вимог законодавства:

- ст. 142 КЗпП України, а саме відсутні Правила внутрішнього трудового розпорядку;

- ст. 96 КЗпП України, а саме працівникам, які працюють на посадах квітникар та механік нараховувалися і виплачувалася заробітна плата із розрахунку мінімальної заробітної плати встановленої на законодавчому рівні за просту, некваліфіковану працю за фактично відпрацьований час.

Вказаний акт перевірки позивач отримав 24.01.2017 р. та вказав, що заперечує щодо встановленого порушення ст. 96 КЗпП України в частині розрахунку мінімальної заробітної плати квітникарям та виплату.

На підставі висновків викладених в акті перевірки, 24.01.2017 р. відповідач видав припис №24-05-48/024, яким зобов'язав позивача: розробити правила внутрішнього трудового розпорядку та ознайомити працівників під розпис в термін до 24.02.2017 р.; при встановленні посадових окладів дотримуватись вимог ст. 96 КЗпП України - постійно.

Про виконання припису, позивач зобов'язувався у строк до 24.02.2017 р. письмово поінформувати відповідача.

Вказаний припис отриманий позивачем, що підтверджується його підписом (а. с. 86).

Крім того, 24.01.2017 р. відповідач в ході позапланової перевірки виявив, під час підприємницької діяльності позивач своїми діями (бездіяльністю) не забезпечив дотримання чинного законодавства про працю, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення, про склав протокол №24-05-48/019 (а.с. 57).

Постановою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 14.02.2017 р., яка набрала законної сили у справі №717/92/17 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП ОСОБА_1 в частині притягнення до відповідальності за виплату працівникам заробітної плати у мінімальному розмірі - справу закрито за відсутністю подій та складу адміністративного правопорушення. Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП в частині притягнення до відповідальності за відсутність правил внутрішнього трудового розпорядку - закрито у зв'язку із малозначністю допущеного правопорушення. Звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення і обмежитись щодо нього усним зауваженням (а.с. 30).

Закриваючи провадження у справі в частині притягнення позивача до відповідальності за виплату працівникам заробітної плати у мінімальному розмірі, суд виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 є кваліфікованими працівниками.

Судом також встановлено, що Управлінням Держпраці в Чернівецькій області було направлено ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи за ст. 265 КЗпП України від 03.02.2017 р. № 302/0/04-2/16, за адресою м. Чернівці, вул. Поповича, буд. 2, кабінет 35 на 11:30 год. 15.02.2017 р. (а.с. 87). Як видно із матеріалів справи, позивач 15.02.2017 р. за вказаною адресою з`явився, надав пояснення, в яких заперечував проти виявлених порушень та зазначав, що заробітна плата нижче встановленого рівня його працівникам не виплачувалась.

Розглянувши акт перевірки від 24.01.2017 р. №24-05-48/29, відповідачем встановлено порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, відповідальність за яку передбачена абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України та накладено штраф у розмірі 32000,00 грн., про що 15.02.2017 р. винесено постанову №24-05-48/29/041 (а.с. 89).

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров'я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 цього Кодексу визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

При укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (ст. 26 КЗпП України).

До початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони (ст. 29 КЗпП України).

У відповідності до ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів затверджений наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012 р., зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30.07.2012 р. за №1291/21603 (далі - Порядок №390).

Вказаний Порядок встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі - Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці №81 1947 р. про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 р. №1985-IV, та №129 1969 р. про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 р. №1986-IV, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2010 р. №1059 "Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)", Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 р. №386.

Згідно із п. 2 Порядку №390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Пунктом 3 Порядку №390 передбачено, що інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Приписами абз. 4 п. 3 Порядку №390 визначено, що позапланові перевірки проводяться за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Відповідно до п. 5 Порядку №390 інспектору на час проведення перевірки надається робоче місце, обладнане належним чином, право користування телефонним зв'язком, розмножувальною технікою, іншими послугами технічного характеру, необхідними для реалізації повноважень під час перевірки, оформлення матеріалів перевірки, спілкування з працівниками (у разі необхідності одержання пояснень).

Пунктом 6 Порядку №390 встановлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. проведення за результатами перевірки роз'яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

Згідно п. 7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

З матеріалів справи видно, що на підставі наказу № 20 - пп від 17.01.2017 р. про проведення позапланової перевірки та направлення на проведення перевірки № 04-019 від 17.01.2017 р., головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Держпраці в Чернівецькій області Попович А.О. в період з 09.00 год. 23.01.2017 р. по 16.00 год. 24.01.2017 р. в службовому приміщенні проведено позапланову перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 стосовно додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування на об'єкті перевірки, за результатами якої 24.01.2017 р. складено акт №24-05-48/029 (а.с. 79 - 85).

Як зазначалося вище, під час перевірки встановлені наступні порушення вимог законодавства:

- ст. 142 КЗпП України, а саме відсутні Правила внутрішнього трудового розпорядку;

- ст. 96 КЗпП України, а саме працівникам, які працюють на посадах квітникар та механік нараховувалися і виплачувалася заробітна плата із розрахунку мінімальної заробітної плати встановленої на законодавчому рівні за просту, некваліфіковану працю за фактично відпрацьований час.

В акті перевірки зафіксовано, що на день перевірки у позивача зареєстровано 6 найманих працівників. Трудові договори з усіма працівниками укладені у письмовій формі:

- ОСОБА_7, прийнята на посаду 1,0 ставки квітникаря - наказ № 1-к від 31.05.2016 р., трудовий договір від 01.06.2016 р. № 1; запис у трудовій книжці за № 17 від 01.06.2016 р.;

- ОСОБА_10, прийнятий на посаду 1,0 ставки підсобного працівника - наказ № 1-к від 31.05.2016 р., трудовий договір від 01.06.2016 р. № 1; запис у трудовій книжці за № 17 від 01.06.2016 р.;

- ОСОБА_8, прийнята на посаду 1,0 ставки квітникаря - наказ № 3-к від 31.05.2016 р., трудовий договір від 01.06.2016 р. № 3; запис у трудовій знижці б/н від 01.06.2016 р.;

- ОСОБА_5, прийнятий на посаду 1,0 ставки механіка - наказ №4-к від 05.09.2016 р., трудовий договір від 06.09.2016 р. № 1; запис у трудовій книжці за № 25 від 06.09.2016 р.;

- ОСОБА_9, прийнята на посаду 1,0 ставки квітникаря - наказ № 5-к від 05.09.2016 р., трудовий договір від 06.09.2016 р. № 5; запис у трудовій книжці б/н від 06.09.2016 р.;

- ОСОБА_11, прийнятий на посаду 1,0 ставки підсобного працівника - наказ № 6-к від 03.10.2016 р., трудовий договір від 04.10.2016 р. № 6.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначені Законом України "Про оплату праці" від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР, в редакції чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 95 КЗпП України визначено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники).

Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника. За результатами атестації власник або уповноважений ним орган має право змінювати посадові оклади службовцям у межах затверджених у встановленому порядку мінімальних і максимальних розмірів окладів на відповідній посаді.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 108/95-ВР тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники) розробляються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Згідно з п. 2 ч. 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого указом Президента України №389/2011 від 06.04.2016 р., Мінсоцполітики є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

З аналізу вищезазначених положень суд дійшов висновку, що саме Міністерство соціальної політики України є відповідним центральним органом виконавчої влади уповноваженим на розробку відповідних тарифно-кваліфікаційних характеристик (довідників).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 р. №336 затверджений Випуск №1 "Професії працівників, що є загальним для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників.

В розділі 18 вказаного наказу, виділено професію "Механік цеху" та вказано, що:

Завдання та обов'язки. Забезпечує безаварійну і надійну роботу всіх видів устаткування цеху, його правильну експлуатацію, своєчасний якісний ремонт і технічне обслуговування, проводить роботи з модернізації і підвищення економічності ремонтного обслуговування обладнання. Здійснює технічний нагляд за станом і ремонтом захисних пристрою на механічному устаткуванні, будівель і споруд цеху. Організовує підготовку календарних планів (графіків) огляду, перевірок і ремонту устаткування, замовлень на централізоване виконання капітальних ремонтів устаткування, одержання матеріалів, необхідних для планово-запобіжних і поточних ремонтів, запасних частин, інструменту тощо, розроблення паспортів на устаткування, специфікацій на запасні частини та іншої технічної документації. Бере участь у прийманні і встановленні нового устаткування, проведенні робіт з атестації і раціоналізації робочих місць, модернізації і заміни малоефективного устаткування високопродуктивним, у впровадженні засобів механізації важких фізичних і трудомістких робіт. Організовує облік усіх видів устаткування, а також такого устаткування, яке відпрацювало амортизаційний термін і морально застаріло, підготовку документів на його списання. Вивчає умови роботи устаткування, окремих деталей і вузлів з метою виявлення причин передчасного спрацювання, проводить аналіз причин і тривалості простоїв, пов'язаних із технічним станом устаткування. Розроблює і впроваджує прогресивні методи ремонту і відновлення вузлів та деталей механізмів, а також вживає заходів щодо збільшення тривалості використання устаткування, скорочення його простоїв і підвищення змінності, запобігання аваріям і виробничому травматизму, зниження трудомісткості і собівартості ремонту, сприяє поліпшенню його якості. Готує для пред'явлення інспекції органу державного нагляду за охороною праці підіймальні механізми та інші об'єкти, які піддягають державному наглядові. Здійснює технічне керівництво мастильно-емульсійним господарством, упроваджує прогресивні норми витрат мастильних і обтиральних матеріалів, організовує регенерацію відпрацьованих масел. Бере участь у перевірці устаткування цеху на технічну точність, у встановленні оптимальних режимів роботи устаткування, які сприяють його ефективному використанню, у розробленні інструкцій з технічної експлуатації, змащування устаткування і догляду за ним, безпечного ведення ремонтних робіт. Розглядає раціоналізаторські пропозиції і винаходи, які стосуються ремонту і модернізації устаткування, готує висновки щодо них, забезпечує впровадження прийнятих пропозицій. Організовує облік робіт, виконаних у процесі ремонту і модернізації устаткування, контролює їх якість, а також правильність витрат матеріальних ресурсів, виданих на зазначені заходи. Забезпечує додержання правил і норм охорони праці, вимог екологічної безпеки в процесі виконання ремонтних робіт. Керує працівниками цеху, які ремонтують устаткування і підтримують його в робочому стані.

В умовах безцехової структури управління - механік дільниці або механік з ремонту устаткування

Повинен знати: постанови, розпорядження, накази, методичні, нормативні та інші керівні матеріали з організації ремонту устаткування, будівель, споруд; організацію ремонтної служби на підприємстві, в цеху; систему планово-запобіжного ремонту і раціональної експлуатації технологічного устаткування; перспективи технічного розвитку цеху і підприємства; технічні характеристики, конструктивні особливості, призначення, режими роботи і правила експлуатації устаткування цеху; організацію і технологію ремонтних робіт; методи монтажу, регулювання і налагодження устаткування; основи технології виготовлення продукції в цеху; порядок розроблення паспортів на устаткування, інструкцій з експлуатації, відомостей дефектів, специфікацій та іншої технічної документації; правила здавання устаткування до ремонту і прийом після ремонту; організацію мастильно-емульсійного господарства; вимоги раціональної організації праці в процесі експлуатації, ремонту і модернізації устаткування на підприємстві; передовий вітчизняний і світовий досвід ремонтного обслуговування; основи економіки, організації виробництва, праці і управління; основи екологічного законодавства; основи законодавства про працю.

Кваліфікаційні вимоги. Повна або базова вища освіта відповідного напряму підготовки (спеціаліст або бакалавр); для спеціаліста - без вимог до стажу роботи, бакалавра - стаж роботи за професією, пов'язаною з експлуатацією та обслуговуванням устаткування, - не менше 1 року.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що особа для отримання заробітної плати на рівні кваліфікованого робітника за професією "механік цеху" повинна здобути повну або базову вищу освіту відповідного напряму підготовки спеціаліст або бакалавр та в подальшому виконувати на підприємстві роботу згідно здобутої нею професії.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 згідно диплому серії НОМЕР_2 закінчив Чернівецьке середнє професійно-технічне училища №6, де здобув середню освіту за професією слюсар по ремонту автомобілів.

Відповідно до додаткової угоди до Трудового договору №4 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 06.09.2016 р. внесено зміни до Трудового договору №4 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 06.09.2016 р. та викладено п. 2 вказаного договору в наступній редакції: працівник зобов'язаний виконувати обов'язки підсобного робітника.

Крім того, з показів свідка судом встановлено, що ОСОБА_5 виконував саме роботу підсобного робітника, яка не потребувала спеціальних знань та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Вказана обставина також підтверджується посадовою інструкцією підсобного робітника, затвердженою позивачем 01.06.2016 р., з якою ознайомлено ОСОБА_5 під підпис 06.09.2016 р. (а.с. 44 - 45).

Суд також зазначає, що згідно положень п. п. 8 п. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається в Законі про Державний бюджет України.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з 1 січня 1378 гривень, з 1 травня 1450 гривень, з 1 грудня 1600 гривень.

У Трудовому договорі №4 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 06.09.2016 р. передбачено, що оплата праці ОСОБА_5 визначена на рівні не нижче розміру мінімальної заробітної плати на місяць.

Таким чином, суд приходить до висновку, що найманий працівник ОСОБА_5 не виконував функції механіка, а тільки підсобного робітника, що не потребує спеціальних знань, а тому позивач діяв правомірно при здійсненні його оплати праці, виходячи з умов трудового договору та у належних розмірах на рівні мінімальної заробітної плати.

Доводи відповідача стосовно того, що позивачем при виплаті заробітної плати також не враховано кваліфікацію осіб, які працюють на посаді "квітникарів", суд не бере до уваги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що штрафна санкція нарахована позивачу на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З аналізу вказаної норми випливає, що в разі виявлення порушень норм трудового законодавства, штраф застосовується за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2017 р." з 1 січня 2017 р. розмір мінімальної заробітної плати становить 3200,00 грн.

Судом встановлено, що відповідач застосував до позивача штраф у розмірі 32000 грн., тобто при винесенні оскаржуваної постанови ним враховано, що позивач вчинив порушення трудового законодавства щодо одного працівника (3200 грн. Х 10 Х 1), а саме щодо ОСОБА_5 при виплаті йому заробітної плати без врахування його кваліфікації.

В судовому засіданні представники відповідачів не надали до суду доказів, які наділили їх правом при винесенні оскаржуваної постанови одні порушення при накладені штрафів враховувати, а інші аналогічні за змістом до уваги не брати.

За наведених обставин, суд вважає, що відповідач безпідставно, без врахування всіх обставин по справі, а саме без встановлення які саме трудові функції виконував ОСОБА_5, діючи не на підставі та у спосіб, що передбачені законом, притягнув позивача до відповідальності, а тому постанова управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №24-05-48/29/041 від 15.02.2017 р. є протиправною та підлягає скасуванню.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час вирішення справи відповідач не довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови, а тому позов підлягає задоволенню.

Інші доводи представника відповідача щодо правомірності оскаржуваної постанови суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не вказують на наявність підстав для задоволення позову та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.723260947 від 13.03.2017 р.

Відтак, суд присуджує на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 640,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Чернівецькій області .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 70-72, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №24-05-48/29/041 від 15.02.2017 р.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в сумі 640,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Чернівецькій області .

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно ст. 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.К. Левицький

Постанова в повному обсязі складена протягом п'яти робочих днів 10 травня 2017 р. (із врахуванням вихідних та святкових днів).