Справа № 537/559/17
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 р.Справа № 537/559/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 24.03.2017р. по справі № 537/559/17

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити постанову, якою визнати рішення Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області №365 від 9 грудня 2016 про відмову в перерахунку йому щомісячного довічного грошового утримання судді протиправним та скасувати його, зобов'язати Кременчуцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести перерахунок та виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання судді, згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Полтавській області №02-24/406 від 27.09.2016 року починаючи з 01 травня 2016 року з врахуванням стажу роботи, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання 26 років 2 місяці 23 дні, в розмірі 90% заробітної плати на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням проведених виплат, зобов'язати Кременчуцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області подати в місячний строк звіт про виконання судового рішення.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.03.2017 року - задоволено.

Визнано протиправними та скасувати рішення Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області №365 від 9 грудня 2016 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області №02-24/406 від 27.09.2016 року починаючи з 01 травня 2016 року з врахуванням стажу роботи, що дає право на відставку та на отримання щомісячного грошового утримання 26 років 02 місяці 23 дні, виходячи із розміру 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, з урахуванням проведених виплат.

Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 400 грн. сплаченого судового збору.

Зобов'язано Кременчуцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області подати в місячний строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено, що вважає постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову незаконною та необґрунтованою у зв»язку з неповним з»ясуванням судом, обставин, що мали значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач з 12 липня 1993 року по 17.01.2011 року працював на посаді судді Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області.

Постановою Верховної Ради України № 2864VІ від 23.12.2010 року та наказом Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області №7/К від 17 січня 2011 року позивача було звільнено у відставку з посади судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області.

Постановою Крюківського районного суду міста Кременчука від 10.05.2011 року зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Крюківського району в м.Кременчуці зарахувати позивачу до його стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді календарний період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 15.04.1980 року по 16.04.1982 року, який становить 2 роки 1 день, та половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1984 року по 30.06.1988 року, що становить 1 рік 11 місяців, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Крюківського району в м.Кременчуці провести перерахунок призначеного ОСОБА_1, як судді, щомісячного довічного грошового утримання і призначити, починаючи з 18.01.2011 року з врахуванням стажу роботи, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання - 26 років 02 місяці 23 дні, щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 90 (дев'яносто) відсотків заробітної плати на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2013 року зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням його стажу роботи, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання, який склав 26 років 02 місяці 23 дні, в розмірі 80 відсотків заробітку судді, який працює на відповідній посаді за період з 01 січня 2012 року до 01 квітня 2012 року - з урахуванням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вих. № 130 від 10.01.2012р., за період з 01 квітня 2012 року до 01 липня 2012 року - з урахуванням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вих. № 991 від 23.05.2012 року, за період з 01 липня 2012 року до 01 жовтня 2012 року з урахуванням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вих. № 1420 від 10.07.2012 року та з 01 жовтня 2012 року до подальшої зміни грошової винагороди судді, працюючого на відповідній посаді - та з врахуванням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області за вих. № 1950 від 02.10.2012 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2013 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1: з 01.12.2012 року до 01.01.2013 з урахуванням даних про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, які визначені в довідці Територіального управління державної судової адміністрації в Полтавській області від 05.12.2012 року за № 2456, а з 01.01.2013 року - з урахуванням даних про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, які визначені в довідці Територіального управління державної судової адміністрації в Полтавській області від 08.01.2013 року за № 57, з виплатою ОСОБА_1 донарахованих сум.

Постановою Крюківського районного суду м.Кременчука від 08.05.2014 року, з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА у Полтавській області №2356 від 06.12.2013 року, виходячи із 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2014 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Крюківського районного суду м.Кременчука від 07.04.2016 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, згідно довідки ТУ ДСА у Полтавській області №3611 від 09.11.2015 року, виходячи із 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 01.09.2015 року та з урахуванням раніше проведених виплат.

Як вбачається довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації 27.09.2016 року за вих..№24/406 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці з 01.05.2016 року складає 21 750 грн., в тому числі посадовий оклад 14 500 грн. та щомісячна доплата за вислугу років 7 250 грн..

03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся доКременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду Полтавської області з заявою №837 про проведення йому з 01.05.2016 року перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Рішенням Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду Полтавської області №365 від 09.12.2016 року з питання перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці, ОСОБА_1 відмовлено в проведенні перерахунку довічного грошового утримання.

В обґрунтування відмови зазначено, що згідно рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 року, яке набрало законної сили з дня ухвалення з 08.06.2016 року, розмір щомісячного грошового утримання встановлюється судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді. Згідно матеріалів пенсійної справи стаж роботи позивача на посаді судді становить 17 років, що складає 80 відсотків щомісячного довічного грошового тримання судді. При здійсненні перерахунку з урахуванням 80 відсотків розмір довічного грошового утримання із суддівської винагороди зменшується. Враховуючи вищевикладене управлінням прийнято рішення про скасування проведеного перерахунку (Розпорядження №161076 від 04.11.2016 року) по довідці №24/406 від 27.09.2016 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці по заяві №837 від 03.10.2016 року, оскільки згідно судового рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за справою №537/1806/16-а розмір пенсії більший.

Не погодившись позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, позивача по справі, які були встановлені на день його виходу у відставку, не можуть бути скасовані, а ні новими законами, а ні внесенням змін до чинних законів. За таких обставин, судом першої інстанції зроболено висновок, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Крюківського районного суду м. Кременчука полтавської області від 10 травня 2011 року, яка набрала законної сили 14 жовтня 2011 року, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Крюківського району в м. Кременчуці Полтавської області судді у відставці , ОСОБА_1 зарахувати до стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання календарний період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 15.04.1980 року по 16.04.1982 року, який становить 2 роки 1день та половину строку навчання за денною формою у харківському юридичному інституті з 01.09.1984 року по 30.06.1988 року, що становить 1 рік 11 місяців.

Таким чином, загальний стаж роботи, що дає позивачу як судді, право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 26 років 2 місяці 23 дні.

Відповідно до ст. 126 основного Закону України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

ідно до частини 4 ст.43 Закону України «Про статус суддів», в редакції, яка була чинна на час виходу позивача у відставку, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Згідно ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції від 07.07.2010 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Так, норми частини 4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» та ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» безпосередньо пов'язують виплату довічного грошового утримання судді у відставці з грошовим утриманням судді, який працює на посаді, яку займав суддя до виходу у відставку, що зумовлює проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці при зміні розміру суддівської винагороди працюючого судді.

Як вбачається з рішення Конституційного суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року , ст.126 Конституції України закріплено основні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканість суддів. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), є гарантією забезпечення незалежності. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праці заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішеннях Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зазначено, що «визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості.

Відповідно до пункту 8 частини четвертої ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність суддів забезпечується незалежним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (частина шоста ст.47).

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення і про обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп 2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч.3 ст. 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Пунктом 6.1 Європейської Хартії передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п.6.4).

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Даний факт підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 4 листопада 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Викладене підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції від 07.07.2010 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Норми частини 4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» та ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» безпосередньо пов'язують виплату довічного грошового утримання судді у відставці з грошовим утриманням судді, який працює на посаді, яку займав суддя до виходу у відставку, що зумовлює проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці при зміні розміру суддівської винагороди працюючого судді.

Згідно ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра(судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражних судів; члена Вищої ради юстиції, вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до вимог п.11 Розділу 13 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», передбачено, що судді призначені чи обрані на посаду, до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на момент набрання чинності цим законом.

Частиною 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 року № 405-ХІ, встановлено до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Коституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 керуючись ст.ст. 147,150,152, 153 Конституції України, ст. ст.45, 51, 61, 63, 65,67, 69, 70, 71, 73, 74 Закону України "Про Конституційний Суд України", вирішив визнати такими, що не відповідаютьКонституції України (є неконституційними), положення: частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII,Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII; пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання цього рішення: частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змінЗаконом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання"; абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дняухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку"; - не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, позивача по справі, які були встановлені на день його виходу у відставку, не можуть бути скасовані, а ні новими законами, а ні внесенням змін до чинних законів. За таких обставин, позовні вимоги є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими з вище зазначених підстав і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 24.03.2017р. по справі № 537/559/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Калитка О.М. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 15.05.2017 р.