Справа № 806/2971/16
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"15" травня 2017 р. Справа № 806/2971/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" березня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій неправомірними та зобов'язання надати повну інформацію на звернення від 25.11.2016 ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в частині ненадання повної інформації на звернення від 25 листопада 2016 року;

- зобов'язати Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України надати ОСОБА_3 повну інформацію на звернення від 25 листопада 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 25.11.2016 звернувся до відповідача із скаргою на неправомірні дії посадових осіб Регіонального сервісного центру в Житомирській області, однак Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України не надав інформації. Вважає дії відповідача щодо невиконання вимог Законів України "Про інформацію", Закону України "Про звернення громадян" є неправомірними.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновків, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Головного сервісного центру МВС України зі скаргою, у якій просив:

- провести перевірку та примусити посадових осіб Регіонального сервісного центру в Житомирській області не перевищувати службові повноваження та в подальшому не визначати МВС в Житомирській області;

- за службову недолугість та безграмотність притягти до відповідальності посадових осіб Регіонального сервісного центру у Житомирській області;

- сповістити ОСОБА_3 про прийняті Головним сервісним центром МВС України в законний термін, але не визначати службову невідповідність підлеглих опискою або помилкою.

Вказана скарга на адресу Головного сервісного центру МВС України була надіслана 29.11.2016, що підтверджується копією чеку ЖД УДППЗ "Укрпошта" (а.с.4 ).

Як зазначається у позові жодної відповіді на своє звернення позивач не отримав.

Вважаючи, що відповідач не надав відповідь з повною інформацію і не вжив заходів за скаргою, позивач вважав такі дії неправомірними і звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства та не порушено права позивача, як учасника правовідносин у сфері звернень громадян.

Рішення про відмову у позові суд мотивував наявністю у матеріалах справи копії листа-відповіді Головного сервісного центру МВС України листом від 06.12.2017 року за №31/10510 ОСОБА_3 по суті звернення (а.с.11) та реєстром відправки поштової кореспонденції.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків і з зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Так, поняття скарги закріплено в ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, де вказується, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону України «Про звернення громадян»).

Відповідно до вимог звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 18 вказаного Закону передбачено право громадян одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Підпунктами 1, 5, 6 та 9 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновку суду щодо наявності доказів про направлення відповідачем на адресу позивача відповіді на його скаргу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач у даному випадку не зобов'язаний надавати докази отримання позивачем відповідей на його звернення, оскільки Закон України «Про звернення громадян»не покладає на нього обов»язку направляти відповіді на звернення громадян рекомендованим листом з повідомленням про вручення або ж у інший спосіб, який би забезпечував отримання доказу вручення такої відповіді адресату.

Однак, належними та допустимими доказами зобовязаний підтвердити надіслання заявнику відповіді на звернення (скаргу).

У даній справі відповідач посилається на запис про відправку 07 грудня 2016 року ОСОБА_3 у поштовому реєстрі №319а від 01.12.2016 року кореспонденції за № 31/10510 (а.с.12).

Між тим, реєстр поштових відправлень не може бути визнаний належним доказом, оскільки не містить даних, за якою адресою надіслано позивачу відповідь, а отже, відповідачем не спростовано посилання позивача на неотримання відповіді на скаргу.

Крім того, як вбачається з поштового реєстру, сформований він 01.12.2016 року на відправку кореспонденції 01-07.12.2016 року, разом з тим, відправка цим же реєстром здійснюється і кореспонденції за 05-06.11.2016 року.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач не виконав свій обов»язок, визначений Законом України «Про звернення громадян» та не повідомив позивача про результати розгляду скарги.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що постановлене у справі рішення підлягає скасування з прийняттям нового про часткове задоволення позову та зобов"язання відповідача повторно розглянути скаргу ОСОБА_3 від 25 листопада 2016 рокуіз наданням у встанволений строк відповіді по суті порушених питань.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" березня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов"язати Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути скаргу ОСОБА_3 від 25 листопада 2016 року із наданням у встановлений строк відповіді по суті порушених питань.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України вул.Лук'янівська,62,м.Київ 71,04071

4-третій особі: - ,