Справа № П/811/1603/16
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

25 квітня 2017 року м. Київ К/800/13693/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

11 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати відмову відповідача у проведенні розрахунку та виплати йому вихідної допомоги при виході у відставку неправомірною та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадовою посадою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем безпідставно відмовлено йому у виплаті вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою при виході судді у відставку, оскільки, як вважає позивач, він набув це право задовго до фактичного виходу у відставку, зокрема, з часу, коли його стаж роботи на посаді судді досяг 20 років, а тому таке право йому гарантовано Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23 лютого 1993 року позивач був обраний народним суддею Світловодського міського народного суду Кіровоградської області. Постановою Верховної Ради України від 19 травня 1999 року №673/14 позивача обрано суддею Кіровоградського обласного суду. 23 лютого 2013 року стаж позивача на посаді судді Апеляційного суду Кіровоградської області складав 20 років. Постановою Верховної Ради України від 8 вересня 2016 року №1515-VІІІ позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Кіровоградської області у зв'язку з виходом у відставку. Наказом Голови Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2016 року №12-К позивача відраховано зі штату суду.

Також судами встановлено, що у жовтні 2016 року позивач звернувся до Голови Апеляційного суду Кіровоградської області із заявою про виплату йому вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, проте листом від 17 жовтня 2016 року №579/16 відповідач повідомив позивачу про те, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності з 1 квітня 2014 року, статтю 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VІ, згідно якої судді, який вийшов у відставку виплачується вихідна допомога, була виключена.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на час звільнення позивача вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат не була передбачена чинним законодавством України, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача, а Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166, що набрав законної сили з 1 квітня 2014 року, виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачена виплата вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що право на одержання вихідної допомоги він отримав одночасно з набуттям права на відставку, а право на відставку у нього виникло з часу, з якого стаж роботи на посаді судді досяг 20 років.

Крім того, позивач посилається на те, що положення Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення умов для економічного зростання в Україні» не узгоджуються з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів та порушують принцип незалежності суддів, а тому не відповідають частині 3 статті 22, частині 1 статті 126 Конституції України, а отже у відповідності до вимог частини 1 статті 58 Конституції України не можуть застосовуватися, оскільки не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Проте із вказаними доводами позивача погодитись не можна з огляду на те, що на час звільнення позивача з посади судді та відрахування його зі штату Апеляційного суду Кіровоградської області, набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 1 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною шостою статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець