Справа № 821/645/17
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/645/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Варняка С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства " Бериславський машинобудівний завод" про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що згідно зі звітом за формою 10-ПІ № 2684 від 28.02.2017 р. за 2016 рік, відповідач до 19.04.2017 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 51171,39 грн. Розрахований позивачем розмір пені по сплаті адміністративно-господарських санкцій складає 143,29 грн.

Оскільки вищезазначені суми відповідачем не сплачено, утворилася заборгованість у розмірі 51314,68 грн.

Просить суд стягнути з публічного акціонерного товариства "Бериславський машинобудівний завод" адміністративно-господарські санкції у розмірі 51171,39 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 143,29 грн., сплачений судовий збір у сумі 1600,00 грн.

Сторони надали клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач надав до суду письмові заперечення. Посилається на те, що публічне акціонерне товариство " Бериславський машинобудівний завод" майже повністю виконало норматив працевлаштованих інвалідів протягом 2016 року. Лише з жовтня, коли за станом здоров'я звільнилася ОСОБА_1 (а фактично перейшла працювати за цивільно-правовим договором), а загальна кількість працівників підприємства зросла до кількості 400 чол., норматив інвалідів виявився недостатнім. Але вже 08.11.2016 року до роботи приступив ОСОБА_2 Попри забезпеченість працевлаштованими інвалідами, підприємство для підстрахування надавало оголошення в місцевій газеті "Маяк" щодо запрошення на постійну роботу інвалідів, а саме: в № 28 від 09.07.2016р., № 34 від 20.08.2016р., № 38 від 17.09.2016р. Законодавством України не визначено порядок підбору та працевлаштування інвалідів підприємствами, установами, організаціями та не надано повноважень для можливості отримання інформації про місце проживання та професійний досвід інвалідів від органів медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров'я України, які шляхом експертного обстеження визначають інвалідність або інших органів, які мають таку інформацію.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми №10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ПАТ "Бериславський машинобудівний завод" 388 чоловік, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 15 чоловік, фонд оплати праці штатних працівників - 19854500 грн. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 16 чоловік.

Відповідно до листа Бериславського районного центру зайнятості № 01-15/551 від 30.03.2017 року "Про надання інформації" ПАТ "Бериславський машинобудівний завод" протягом 2016 року не подало до центру зайнятості звіт 3-ПН "Звіт про наявність вакансій" в рахунок 4 відсотки нормативу щодо працевлаштування інвалідів. Про створення спеціальних робочих місць підприємство не інформувало центр зайнятості. Центром зайнятості протягом 2016 року інваліди на вказане підприємство не направлялись.

У номерах газети "Маяк" №28 від 09.07.2016 р., № 34 від 20.08.2016 р., № 38 від 17.09.2016 р., № 43 від 22.10.2016 р., № 46 від 12.11.2016 р., № 52 від 24.12.2016 р. надруковані оголошення про наявність вакансій для інвалідів на підприємстві відповідача.

Відповідно до розрахунку загальна сума адміністративно-господарських санкцій та пені становить 51314,68 грн.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон №875), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації в тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації в тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не займане інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положенням частини 4 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій статті 20 Закону №875, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Судом встановлено, що протягом 2016 року ПАТ "Бериславський машинобудівний завод" не інформувало службу зайнятості про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів, шляхом надання звітів за формою 3-ПН, а тільки подавало оголошення в місцевій газеті "Маяк" щодо запрошення на постійну роботу інвалідів.

Отже, відповідачем у 2016 році не було вжито заходів зі створення робочих місць для інвалідів та не було повідомлено органи працевлаштування інвалідів про створення відповідних робочих місць, що унеможливило направлення цими органами до підприємства відповідача інвалідів для працевлаштування.

Суд вважає за необхідне наголосити, що, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена законодавством, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Підприємства, установи, організації самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону №875-ХІІ.

За правилами ст. 18 Закону України №875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1-3 ст.18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", встановлено, що інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено вжиття ним всіх передбачених законодавством заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи вищевикладене суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 11, 14, 70-72, 86, 94, 128, 159-163, 167, 254 КАС України, суд

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Бериславський машинобудівний завод" на користь Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 51171 (п'ятдесят одна тисяча сто сімдесят одна) грн. 39 коп. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 143 (сто сорок три) грн. 29 коп. (одержувач УК у м. Херсоні/Херсон/ 50070000, код 37959779, МФО 852010, р/р 0002; Банк ГУДКСУ у Херсонській області).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Варняк С.О.

кат. 10.3.4