Справа № 316/2040/16-а
Суддя: Вільямовська Н. О.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/2040/16-а
Провадження № 2-а/316/56/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2017 року м.Енергодар

Енергодарський міський суд

Запорізької області у складі:

головуючого судді: Вільямовської Н.О.,

за участю секретаря судового засідання: Рябухи О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувсясь до суду з позовом, в якому, уточнивши вимоги, просить суд визнати протиправними дії Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком на загальних підставах з 14.12.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком. Зобов'язати Енергодарське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізької області призначити пенсію за віком на загальних підставах з 14.12.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією. Стягнути з Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1500,00грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 27.03.2009 року вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, по Списку № 2 у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії він продовжував працювати.

З 17.03.2014 року він отримав право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і 14.12.2016 року звернувся до УПФ України в м. Енергодарі Запорізької області з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню з заявою про перерахунок пенсії. Але УПФ України в м. Енергодарі Запорізької області листом від 26.12.2016 року відмовило йому у призначенні пенсії за віком на загальних підставах, оскільки, на думку відповідача, він і так отримує пенсію за віком. При цьому, при розрахунку пенсії за віком застосовується показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2010 рік (абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» при переході з одного виду пенсії на інший). З даними діями позивач не згоден, зазначив, що станом на день призначення пенсії йому не виповнилось 60 років, отже, пенсію у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» призначено бути не могло. Після досягнення 60 років він отримав право на призначення пенсії за віком на загальних підставах, та йому має бути призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26, ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с. 72).

Представник відповідача надав письмові заперечення (а.с. 54-59), в яких зазначив, що позивачу вже була призначена пенсія за віком, яка неодноразово перераховувалась за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», а саме ст.27,40,42,43 Закону № 1058, відсутні правові підстави для задоволення позову та повторного призначення пенсії за віком.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області з 27.03.2009 року та йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 2) відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції станом на 05.11.1991 р.) зі зниженням пенсійного віку, як працівнику, який працював на роботах із шкідливими і важким умовами праці.

З 17.03.2014 року позивач набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і 14.12.2016 р. звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 14).

Відповідач листом від 26.12.2016 року № 145/Є-1 відмовив позивачу у задоволенні його заяви, зазначивши, що він вже отримує пенсію за віком.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту Закон № 1058-ІV за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас, позивачу було призначено пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше.

Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 29.11.2016 року (справа №133/476/15-а). Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Положеннями ст.87 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а до останніх належать, зокрема витрати на правову допомогу.

Згідно із ч. 1 та 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З цього приводу, суд відзначає, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам - наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу.

При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. позивач надавав суду акт надання юридичних послуг від 14.12.2016 року (а.с. 20), договір про надання юридичних послуг № 426 від 14.12.2016р. (а.с.17) та копії квитанцій (а.с. 19), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.18).

Однак, документу, який би свідчив про оплату гонорару оформленого у встановленому законом порядку (платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) не надано.

Розрахунок витрат на правову допомогу складається з: складання заяви до УПФУ в м. Енергодарі Запорізької області про перерахунок пенсії за віком; складання адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов було підписано та направлено до суду безпосередньо позивачем, а не його представником.

Крім того, суд вважає, що витрати за складення заяви до УПФУ не належать до витрат на правову допомогу, оскільки складання зазначеної заяви не потребує спеціальних юридичних знань, заява про перерахунок/призначення пенсії складається за затвердженою формою правління Пенсійного фонду України.

Отже, вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу в цій частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування заявлених позивачем судових витрат в сумі 1500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 17, 18, 86, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на загальних підставах з 14.12.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Зобов'язати Енергодарське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах з 14.12.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 грн.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Енергодарського міського суду Запорізької області протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н. О. Вільямовська