Справа № 810/1074/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №810/1074/17
У Х В А Л А

15 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі судді Степанюка А.Г., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації білоцерківської виправної колонії №35 про визнання незаконним звільнення, зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Адміністрації Білоцерківської виправної колонії №35 (далі - Відповідач, Білоцерківська ВК №35) про:

- визнання незаконним звільнення з роботи;

- зобов'язання Відповідача поновити Позивача на роботі;

- зобов'язання Білоцерківської ВК №35 виплатити ОСОБА_1 матеріальний позов у розмірі 20 000,00 грн. за порушення конституційних прав;

- зобов'язання Відповідача виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку у сумі 12 000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить:

- визнати незаконним звільнення з роботи;

- зобов'язати Відповідача поновити Позивача на роботі;

- зобов'язати Білоцерківську ВК №35 виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку у сумі 15 000,00 грн.

- зобов'язати Відповідача виплатити ОСОБА_1 моральний позов у розмірі 20 000,00 грн.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд вважає, що вона не може бути прийнята до апеляційного провадження та підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам статті 187 КАС України.

Так, при поданні апеляційної скарги Апелянтом не було дотримано вимог п. п. 3, 4 ч. 2, ч. 6 ст. 187 КАС України, а саме - не зазначено вимоги особи, яка подає скаргу, до суду апеляційної інстанції; не вказано обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права; не додано документ про сплату судового збору.

Приписами п. 3 ч. 2 ст. 187 КАС України визначено, що в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції.

Так, приписами ст. 199 КАС України закріплено вичерпний перелік повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду. Водночас положеннями вказаної статті не передбачено право адміністративного суду вирішувати справу по суті за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу за відсутності в прохальній частині останньої жодних вимог до суду, передбачених ст. 199 КАС України. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не відповідає приписам п. 3 ч. 2 ст. 187 КАС України, оскільки її вимоги не приведені у відповідність до ст. 199 КАС України.

Крім того, згідно п. 4 ч. 2 ст. 187 КАС України в апеляційній скарзі зазначається, зокрема, обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, в останній не зазначено, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження судом першої інстанції доказів і встановлення обставин у справі та (або) неправильне застосування норм права судом першої інстанції при вирішенні питання. Адже, на переконання суду, опис обставин, що свідчать про незаконне, на думку Апелянта, звільнення останнього, не є обґрунтуванням вимог апеляційної скарги на ухвалу Київського окружного адміністративного суду у розумінні п. 4 ч. 2 ст. 187 КАС України.

Крім іншого, судом враховується, що відповідно до ч. 6 ст. 187 КАС України до апеляційної скарги додається, зокрема, документ про сплату судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон).

Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 вказаного Закону судовий збір справляється за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами ч. 1 ст. 4 Закону закріплено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2017 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-VIII встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1 600,00 грн.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідно до положень ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва становить 1 600,00 грн.

Однак, всупереч вимог КАС України, ОСОБА_1 до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору.

Посилання Апелянта на те, що Позивач звільнений від сплати судового збору в силу положень ст. 88 КАС України судом оцінюється критично з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З наведеного випливає, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов'язком суду, можливість реалізації якого пов'язується з майновим станом особи.

Тобто, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Зазначена позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові Пленуму від 23.01.2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Наведеним положенням процесуального закону кореспондують норми п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону, згідно якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, пов'язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

Тобто, обов'язковою умовою для звільнення від судового збору передбачених п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» осіб є надання останніми доказів відсутності на особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору. Водночас, таких доказів до апеляційної скарги надано не було.

Крім іншого, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Приписи ч. 1 ст. 15 КАС України визначають, що мова адміністративного судочинства визначається статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Згідно ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

При цьому зі змісту рішення Конституційного Суду України від 14.12.1999 року №10-рп/99 вбачається, що українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п'ята статті 10 Конституції України).

Разом з тим, апеляційна скарга написана особою російською мовою, а не державною, що не відповідає положенням Конституції України, ч. 1 ст. 15 КАС України та ст. ст. 6, 14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом України у постанові від 24.06.2014 року у справі №21-227а14 та в ухвалі від 04.09.2015 року у справі № 826/19807/14.

Згідно ч. 3 ст. 189 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 Кодексу, застосовуються правила статті 108 Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Враховуючи, що Апелянтом не було:

- вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу;

- обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права;

- не додано до апеляційної скарги документ про сплату судового збору;

- апеляційну скаргу викладено іншою, ніж державна, мовою, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без руху та надання Позивачу строку для усунення визначених у вказаній ухвалі недоліків шляхом:

- приведення у відповідність ст. 199 КАС України вимог особи, яка подає скаргу, до суду апеляційної інстанції;

- наведення обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права;

- надання документу про сплату судового збору у розмірі 1 600,00 грн. або доказів відсутності на особових рахунках Позивача коштів, достатніх для сплати судового збору;

- викладення апеляційної скарги державною мовою.

Керуючись ст.ст. 108, 187, 189, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації білоцерківської виправної колонії №35 про визнання незаконним звільнення, зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів - залишити без руху.

Надати Апелянту строк для усунення недоліків - десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали.

У разі неусунення недоліків у зазначений вище строк апеляційна скарга буде повернута Апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку у відповідності до ст.ст. 211, 212 КАС України.

Суддя А.Г. Степанюк