Справа № 815/2651/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2651/17
У Х В А Л А

13 травня 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Андрухів В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання дій та бездіяльності незаконною, встановлення розміру та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2017 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, в якому позивач просить:

- визнати незаконною відмову щодо створення комісії для перевірки корупційної діяльності осіб Головного управління ПФУ в Одеській області;

- визнати незаконною бездіяльність щодо ненадання обґрунтованої відповіді на звернення стосовно корупційної схеми перерахунку раніше призначеної військової пенсії та про захист права на одержання справедливо розрахованої військової пенсії від порушень чинного законодавства з боку посадових осіб ГУ ПФУ в Одеській області;

- встановити в судовому засіданні завдану моральну шкоду у розмірі 27000 грн.;

- стягнути моральну шкоду, завдану бездіяльністю відповідача, у розмірі 27000 гривень.

Також у позивач зазначив, що, розуміючи, що шестимісячний строк звернення до адміністративного суду ним буде пропущено, він не мав можливості раніше звернутися з цим позовом до суду, адже справа про правильність чи помилковість встановлення йому посадового окладу 1843 грн. ще не була вирішена. Тому позивач вважає, що відлік строку для звернення до суду з даним позовом розпочався з 22.02.2017 року, тобто з дня прийняття рішення Одеським апеляційним адміністративним судом щодо визнання встановлення позивачу з 01.04.2013 року посадового окладу 1843 грн. (ухвала від 22.02.2017 року по справі № 815/1024/16). Також позивач зазначив, що дії відповідача мають ознаки триваючого порушення.

Згідно частини 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, а якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до ч.2 ст.107 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ - одна з обовязкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обовязків.

Як вбачається з виправленої позовної заяви, на скаргу позивача від 11.12.2015 року з проханням взяти перевірку його звернень під особистий контроль та ініціювати створення та направлення до м.Одеси комісії для перевірки фактів (вхідний від 15.12.2015) відповідач відповів листом від 13.01.2016 року за вих. № 13894/А-11, відпискою не по суті звернення.

На повторне прохання призначити службову перевірку звернень позивача з попередженням про можливість звернення до суду за захистом своїх прав (вхідний від 24.02.2016р.), як вказує позивач у виправленому позові, відповідач відповів листом від 23.03.2016 року № 2154/А-11, відпискою не по суті звернення.

На повторне особисте звернення (чергове прохання створити комісію для перевірки корупційної діяльності посадових осіб ГУ ПФУ) з повторним попередженням про можливе звернення до суду за захистом своїх прав (вхідний від 08.07.2016р.), як вбачається з виправленого позову та додатків до нього, відповідач відповів листом від 29.07.2016 року № 8737/А-11, яким повідомлено, що позивач отримав вичерпні відповіді та підстав для перегляду не має.

В ухвалі від 14.04.2017 року суд наголошував на тому, що всупереч вимог ч.2 ст.106 КАС України, позивачем не зазначено та не надано доказів на підтвердження того, коли він отримав оскаржувані відповідь та відмову, проте позивач до суду такої інформації, підтвердженої доказами, не надав.

Підпунктом 4 п.1 Розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 року № 958, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2014 року за № 173/24950, встановлено, що нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Згідно з п.2 Розділу ІІ зазначених Нормативів, при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Таким чином, враховуючи положення вищенаведених Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, позивач отримав лист Пенсійного фонду України від 29.07.2016 року № 8737/А-11, з якого дізнався про порушення своїх прав, щонайпізніше на початку серпня 2016 року, проте звернувся з даним позовом лише 11.04.2017 року, тобто більш ніж через вісім місяців з моменту, коли він дізнався про порушення своїх прав.

Відповіді на інші звернення позивача (вхідний від 15.12.2015р., вхідний від 24.02.2016р.), на які позивач посилається в обгрунтування позовних вимог (щодо визнання незаконною відмови у створенні комісії та визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо ненадання обгрунтованої відповіді на звернення) позивачем отримані в січні та березні 2016 року відповідно.

Таким чином, з моменту отримання вказаних відповідей ПФУ до моменту звернення до суду минуло більше одного року.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що дії відповідача мають ознаки триваючого порушення, оскільки відмова у створенні комісії не є юридичним фактом, що має триваючу дію, а вимога позивача про визнання незаконною бездіяльності щодо ненадання обґрунтованої відповіді на звернення, фактично є оскарженням відповідей, які були надані позивачу відповідними листами відповідача в січні та березні 2016 року.

Також суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що відлік строку для звернення до суду з даним позовом розпочався з дня прийняття ухвали Одеським апеляційним адміністративним судом від 22.02.2017 року по справі № 815/1024/16, оскільки вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, як зазначає позивач, йому було встановлено з 01.04.2013 року посадовий оклад у сумі 1843 грн., а за даним позовом оскаржується незаконна відмова щодо створення комісії для перевірки корупційної діяльності посадових осіб відповідача та визнання незаконною бездіяльність щодо ненадання обґрунтованої відповіді, що дає підстави для висновку про те, що спір у даній справі не залежить від вирішення спору по справі № 815/1024/16.

Вказане свідчить про пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 99 КАС України.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ч.2 ст.100 КАС України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Поважними за змістом даної статті визнаються обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення з позовом до суду.

Інститут строку звернення до суду в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обовязків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

З матеріалів позову суд не вбачає поважних причин пропуску шестимісячного строку звернення до суду з позовом (вимогами про визнання незаконною відмови в створенні комісії для перевірки діяльності осіб ГУ ПФУ в Одеській області та визнання незаконною бездіяльності щодо ненадання обгрунтованої відповіді на звернення) і позивач про наявність таких причин не зазначає.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду з вказаними вимогами без поважних причин.

За викладених обставин, позов ОСОБА_1 в частині визнання незаконною відмови щодо створення комісії для перевірки корупційної діяльності осіб Головного управління ПФУ в Одеській області та визнання незаконною бездіяльності щодо ненадання обґрунтованої відповіді на звернення стосовно корупційної схеми перерахунку раніше призначеної військової пенсії та про захист права на одержання справедливо розрахованої військової пенсії від порушень чинного законодавства з боку посадових осіб ГУ ПФУ в Одеській області - підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки вимоги позивача про визнання дій та бездіяльності незаконною суд залишає без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду, вимоги позивача про встановлення судом розміру та стягнення моральної шкоди не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому у відкритті провадження у справі в цій частині належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 100, п.1 ч.1 ст.109, ст.165 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання незаконною відмови щодо створення комісії для перевірки корупційної діяльності осіб Головного управління ПФУ в Одеській області та визнання незаконною бездіяльності щодо ненадання обґрунтованої відповіді на звернення стосовно корупційної схеми перерахунку раніше призначеної військової пенсії та про захист права на одержання справедливо розрахованої військової пенсії від порушень чинного законодавства з боку посадових осіб ГУ ПФУ в Одеській області - залишити без розгляду.

У відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про встановлення у судовому засіданні завданої моральної шкоди у розмірі 27000 грн. та стягнення моральної шкоди у розмірі 27000 грн. відмовити.

Роз'яснити позивачу, що спір про встановлення розміру та стягнення моральної шкоди підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами підсудності, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Надіслати позивачу копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Андрухів