Справа № 808/2335/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року о/об 12 год. 02 хв.Справа № 808/2335/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

за участі представників:

від позивача - ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності № 3924 від 11.08.2016 року)

від відповідача - Школова ю.В.

(діє на підставі довіреності № 1620/10/08-24-10 від 26.01.2017 року)

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14 серпня 2015 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 23 липня 2015 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області була проведена фактична перевірка кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів. За результатами фактичної перевірки складено акт № 0079/08/01/22/НОМЕР_1 від 03 серпня 2015 року. На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 14 серпня 2015 року (форма «С»), відповідно до якого до ФОП ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 57661 грн. 80 коп. Позивач вважає податкове повідомлення-рішення неправомірним, оскільки податковий орган не вимагав про проведення інвентаризації, а також податковим органом було вибірково зняті залишки ТМЦ і тільки ті алкогольні напої що безпосередньо знаходились у барі (без урахування складських приміщень).

В судовому засідання представника позивача адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях, відповідно до яких зазначає, що єдиною нормою, яка встановлює для фізичних осіб-підприємців порядок обліку товару, є пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, де зазначено, що фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Таким чином, накладні на наявний в реалізації товар та відповідний запис в Книзі обліку доходів та витрат про вибуття товару підтверджують ведення обліку в порядку визначеному діючим законодавством. Визначальною підставою для застосування фінансових санкцій, згідно статті 20 Закону №265, є здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, саме в поточному часі, тобто норма не вимагає встановлення факту реалізації в минулому часі, як події, що вже відбулася. Зазначає, що кафе - це суб'єкт господарювання, в якому відбувається роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків. Таким чином, весь товар в кафе не облікований у встановленому порядку, є таким, що знаходиться на реалізації на поточний час. Зазначена обставина є порушенням вимог пункту 12 статті 3 Закону України №265 та підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій відповідно до статті 20 Закону України №265.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 22 березня 2017 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до статті 41 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши наявні матеріали та фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд з'ясував наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 25 квітня 2005 року за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

23 липня 2015 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області проведена фактична перевірка кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів.

За результатами фактичної перевірки складено акт № 0079/08/01/22/НОМЕР_1 від 03 серпня 2015 року.

Відповідно до висновків акту перевірки позивачем порушено пункт 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-Вр «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зі змінами та доповненнями, не ведення обліку товарних запас;в на складах та /або за місцем їх реалізації, на загальну суму 28830,90 грн., в т. ч. по надлишки: - 2717,70 грн., нестача - 26113,20 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 14 серпня 2015 року (форма «С»), відповідно до якого до ФОП ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 57661 грн. 80 коп.

Не погодившись з таким рішенням податкового органу позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Дослідивши письмові пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованість таких висновків.

Суд, зазначає, що згідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 75.1.3 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

При розгляді справи судом встановлено, що перевірка співробітниками контролюючого органу проводилась на підставі наказу про проведення фактичної перевірки №466 від 22 липня 2015 року та направлень на проведення перевірки №225, 224 від 22 липня 2015 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що контролюючим органом дотримано процедурних вимог Податкового кодексу України, які надають право контролюючому органу на проведення фактичної перевірки.

Стосовно тверджень представника позивача про вибірковість зняття фактичних залишків товару необхідно зазначити, що суд не приймає їх до уваги та зазначає, що порушення чинного законодавства встановлені контролюючим органом виключно в межах дослідженого обсягу товару, тобто сума застосованої штрафної санкції обрахована виходячи з фактичних надлишків та нестачі, встановлених контролюючим органом на підставі відомості.

З огляду на зазначене, посилання позивача на приписи підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України щодо права контролюючого органу в ході проведення перевірки вимагати від платника податків проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, є необґрунтованими, оскільки таке право не позбавляє контролюючий орган можливості перевірити наявність документального підтвердження походження товару, що перебуває на реалізації.

З матеріалів справи судом встановлено, що контролюючим органом під час проведення фактичної перевірки кафе, в якому здійснює господарську діяльність позивач, встановлено не ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, продаж не облікованих товарів, а саме встановлено надлишок товару на суму надлишки: - 2717,70 грн., нестача - 26113,20 грн., усього на суму 28830,90 грн.

Згідно з пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що облік товарних запасів у діяльності суб'єкта господарювання - фізичної особи-підприємця здійснюється шляхом ведення Книги обліку доходів і витрат та забезпечення зберігання підтверджуючих документів щодо походження товару.

Під час розгляду справи позивачем не заперечувався той факт, що ним до перевірки не надавались документи на підтвердження походження товару, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. З пояснень позивача встановлено, що такі документи зберігались у бухгалтера не за місцем провадження господарської діяльності, який на момент проведення перевірки був відсутній.

З матеріалів справи судом встановлено, що представник позивача запрошувався на розгляд та підписання матеріалів перевірки, в запрошенні було запропоновано надати первинні документи, які, серед іншого, були відсутні під час проведення перевірки співробітниками контролюючого органу, на підтвердження обліку товарно-матеріальних цінностей та на підтвердження правильності ведення Книги обліку доходів та витрат.

Під час судового розгляду судом встановлено, що представник позивача на запрошення контролюючого органу не з'явився, додаткові документи до контролюючого органу до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення не надали, доказів протилежного суду не надано.

Податковим органом складено акт №0025/08/01/22/НОМЕР_1 від 31 липня 2015 року про відмову від підписання матеріалів перевірки.

Разом з тим, 31 липня 2015 року податковим органом складено акт №0026/08/01/22/НОМЕР_1 про відмову від отримання матеріалів перевірки.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно абзацу 2 пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Суд зазначає, що позивач наданим правом на подання до контролюючого органу підтверджуючих документів, у строк, встановлений Податковим кодексом України, не скористався, у зв'язку з чим подані позивачем до матеріалів справи копії документів первинного бухгалтерського обліку щодо походження товару не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки позивач ухилився від обов'язку надання підтверджуючих докум'ентів під час проведення фактичної перевірки, а тому вони об'єктивно не могли бути взяті відповідачем до уваги при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що вказані первинні документи надавались до контролюючого органу, але не взяті до уваги, оскільки доказів надання таких документів до матеріалів справи не надано.

Крім того, досліджені в судовому засіданні копії видаткових накладних, наданих представником позивача під час судового розгляду, не підтверджують належного ведення у порядку встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, оскільки не спростовую встановлених податковим органом під час перевірки фактичних надлишків та нестачі.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Враховуючи те, що вартість необлікованих товарів (товарів, які обліковувались з порушенням вимог чинного законодавства) на момент проведення фактичної перевірки становила 28830,90 грн. відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафну санкцію в розмірі подвійної вартості необлікованих товарів.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Частиною 1 статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище викладеного.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 71, 72, 86, 158 - 163, 167, 244-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов