Справа № 804/7222/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2017 рокусправа № 804/7222/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року у справі № 804/7222/16 за позовом Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи" Міністерства юстиції України в особі Дніпропетровської філії Державного підприємства "Національні інформаційні системи", ОСОБА_2, про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 599/7 від 27.09.2016 року Про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 від 02 вересня 2016 року № 29945/03.3.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року адміністративний позов Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство Національні інформаційні системи Міністерства юстиції України в особі Дніпропетровської філії Державного підприємства Національні інформаційні системи Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про скасування наказу задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 599/7 від 27.09.2016 року Про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 від 02 вересня 2016 року №29945/03.3 в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці (з 03 жовтня 2016 року по 03 січня 2017 року включно).

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що оскаржуваний наказ передбачав анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, в той час, як вказаним наказом було передбачено тимчасове блокування доступу на 3 місяці, при цьому чинне законодавство не містить жодних обмежень щодо застосування вказаної санкції до правопорушень, які вчинено до 01 січня 2016 року. Несприятливі для скаржника наслідки наступили лише у 2016 році з огляду на триваючий характер вчиненого позивачем правопорушення, а тому застосування відповідачем відповідної санкції є правомірним та обґрунтованим. Зазначено, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу, зокрема і в частині застосування відповідних санкцій для позивача, була саме неправомірна реєстрація нотаріусом як державним реєстратором похідних прав одночасно з первісним правом власності, за винятком випадків, встановлених ст. ст. 4-1, 4-2 Закону.

Представник відповідача, третя особа та представник третьої особи в судовому засіданні просили задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та здійснює діяльність відповідно до свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 2787 від 15 жовтня 1997 року. Реєстраційне посвідчення № 191 від 06.04.1999 року.

22.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 25479409, на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: пров. І. Широкий, 3, м. Підгородне, Дніпропетровська область, за ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 р. по справі № 175/3988/15.

З висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про часткове задоволення скарги від 27.09.2016 року вбачається, що 02.09.2015 року на адресу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла скарга ОСОБА_2 на дії державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1, якою були вчинені реєстраційні дії щодо обєкту нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, пров. І. Широкий, 3.

За розглядом скарги Комісією вирішено скаргу ОСОБА_2 від 02.09.2015 року № 29945/03.3 задовольнити частково; визнано дії державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 в частині проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташованими за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, пров. І. Широкий, 3, за ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 р. по справі №175/3988/15 протиправними у звязку з відсутністю у неї таких повноважень; тимчасово блоковано доступ державному реєстратору приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці (з 03 жовтня 2016 року по 03 січня 2017 року включно).

На підставі вказаного висновку, 27 вересня 2016 року Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області прийнято наказ №599/7 Про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 від 02 вересня 2016 року №29945/03.3, яким визнано дії державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 в частині проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташованими за адресою: Дніпропетровська область, м.Підгородне, пров. І Широкий, 3, за ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 р. по справі №175/3988/15 протиправними у звязку з відсутністю у неї таких повноважень; тимчасово блоковано доступ державному реєстратору приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці (з 03 жовтня 2016 року по 03 січня 2017 року включно).

Визнання протиправним та скасування вказаного наказу і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин мала б бути застосована редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на час вчинення нотаріальних дій, а саме 22.10.2015 року, з огляду на що застосування санкції до державного реєстратора у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру прав є протиправними.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивачем було вчинено оскаржувані нотаріальні дії 22 жовтня 2015 року, станом на вказану дату був чинним Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2015 року, який містив лише статтю 53 «Відповідальність у сфері державної реєстрації».

Відповідно до вказаної статті державні реєстратори, державні кадастрові реєстратори, нотаріуси, державні виконавці за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несуть дисциплінарну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом.

Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Шкода, завдана органом державної реєстрації прав, державним реєстратором, державним кадастровим реєстратором, нотаріусом, державним виконавцем фізичній чи юридичній особі під час виконання своїх обов'язків, підлягає відшкодуванню на підставі рішення суду, що набрало законної сили, у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" із змінами, внесеними 01.01.2016 року, встановлено новий порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

Так, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, субєкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги:

1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора;

2) на дії або бездіяльність субєктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, субєктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, субєкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України протягом 15 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації субєкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" та "д" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною пятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у звязку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події. Факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт. під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вищенаведені правові норми, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що станом на момент вчинення спірних реєстраційних дій, а саме жовтень 2015 року, не було передбачено такої процедури оскарження дій та рішень державного реєстратора як подання скарги до Міністерства юстиції України та його територіальних органів, і як наслідок застосування до реєстратора санкції у вигляді тимчасового блокування доступу.

При цьому скаржник ОСОБА_2 не була позбавлена права звернутися за оскарження дій державного реєстратора в судовому порядку, як це передбачено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, згідно з положеннями пунктів 2 та 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1128, для забезпечення розгляду скарг субєктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації. Перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення, зокрема, чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень субєкта розгляду скарги (належний субєкт розгляду скарги).

З аналізу вищевикладених норм випливає, що Головне територіальне управління юстиції в Дніпропетровській області не мало права розглядати скаргу ОСОБА_2, оскільки предметом оскарження є вчинення ОСОБА_1 реєстраційної дії, що полягає у державній реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, м. Підгороднє, пров. І Широкий, буд. 3, за ОСОБА_3Т, тобто рішення про державну реєстрацію прав, що не належить до компетенції територіальних органів Міністерства юстиції України.

До того ж розгляд скарги ОСОБА_2 не належить також і до компетенції Міністерства юстиції України, враховуючи положення ч. 2 ст. 37 Закону, оскільки предметом оскарження є вчинення ОСОБА_1 реєстраційної дії, що полягає у державній реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, м. Підгороднє, пров. І Широкий, буд. 3, за ОСОБА_3, набутого на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 року у справі № 175/3988/15 та з приводу вказаного нерухомого майна наявний судовий спір (на час розгляду скарги було відкрито провадження у справі № 175/3432/16-ц у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області за позовною заявою ОСОБА_2 від 29.08.2016 року до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_1, про витребування майна з чужого незаконного володіння та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Відповідно до п. 9 ч. 8 ст. 37 Закону, Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, предмет скарги ОСОБА_2 не належить до компетенції Головного територіального управління юстиції, а належить виключно до компетенції суду, що мало б бути підставою для відмови у задоволенні скарги.

Зазначене узгоджується з висновками Вищого адміністративного суд України викладеними в ухвалі від 30.03.2017 року у справі № К/800/36390/16.

Доводи представника відповідача щодо розгляду скарги ОСОБА_2 лише на дії приватного нотаріуса, як державного реєстратора, а відповідно розгляд останньої в межах повноважень визначених законом, колегією суддів до уваги не приймається, тому як останні пов'язані саме з вчиненням державної реєстрації на підставі рішення суду.

Крім того, відповідачем при винесенні оскаржуваного наказу було порушено також п. 8 ч. 8 ст. 37 Закону, відповідно до якого Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо закінчився встановлений законом строк подачі скарги.

Для цього, згідно з п. 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги.

Так, згідно з ч. 3 ст. 37 Закону (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, субєкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Проте ОСОБА_2 з відповідною скаргою звернулася до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з пропуском встановленого Законом строку звернення, що відповідачем також не було перевірено і не враховано при винесенні оскаржуваного наказу.

Так, зі скарги ОСОБА_2 від 02.09.2016 року вбачається, що про порушення її прав як власника вона дізналася 03.08.2016 року, коли звернулася до Дніпропетровської районної державної адміністрації для отримання інформаційної довідки з реєстрів щодо житлового будинку, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, пров. І Широкий, 3, з метою перевірки, чи було виконано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області та чи не було незаконних перереєстрації відносно її майна.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.07.2016 року у справі № 175/3988/15, на яке посилається ОСОБА_2, задоволено скаргу останньої та скасовано рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 року, яким було визнано право власності на будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, пров. І Широкий, 3, за ОСОБА_3

При цьому, у мотивувальній частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області вказується, що «у витягу з реєстру ОСОБА_2 зазначена власником будинку за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, пров. І Широкий, 1. Згідно з рішенням міської ради та довідки КП «БТІ» вул. Широка, 3 є колишньою адресою спірного нині будинку із новою адресою: провулок І Широкий, 1 в м. Підгороднє».

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 зареєструвала право власності на вказаний будинок 29.03.2016 року у приватного нотаріуса ОСОБА_5, при цьому державна реєстрація права власності на цей обєкт за ОСОБА_3 була здійснена 22.10.2015 року під час посвідчення договору оренди з ОСОБА_6

Таким чином, апеляційним судом Дніпропетровської області під час судового розгляду справи 04.07.2016 року досліджувався витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який містить усі відомості з приводу державної реєстрації речових прав на житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, пров. І Широкий, 3, а, відтак, ОСОБА_2 було вже відомо станом на 04.07.2016 року про державну реєстрацію права власності на вказаний обєкт нерухомого майна за ОСОБА_3, що в подальшому стало предметом оскарження до відповідача.

За таких обставин, строк звернення з відповідною скаргою до Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області обчислювався з 05.07.2016 року по 04.08.2016 року, проте ОСОБА_2 зі скаргою звернулася лише 02.09.2016 року, що також мало б бути підставою для відмови у задоволенні скарги.

З урахуванням вищевикладених норм та обставин справи, а також того, що на час виникнення та існування спірних правовідносин відповідач не був наділений повноваженнями на розгляд скарги ОСОБА_7, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку щодо протиправності в цілому оскаржуваного наказу.

При цьому слід зазначити, що судом першої інстанції взагалі не була надана правова оцінка оскаржуваному наказу в частині визнання дій щодо проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташованими за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, пров. І Широкий, 3, за ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 р. по справі №175/3988/15 протиправними у звязку з відсутністю у позивача таких повноважень, та зроблено висновок про незаконність анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що не відповідає обставинам справи, тому як згідно спірного наказу позивачу було лише тимчасово блоковано доступ до вказаного реєстру, що не є тотожним, а відповідно останнє є безумовною підставою для скасування судового рішення з прийняттям нового про задоволення позову в повному обсязі, а відповідно часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року у справі № 804/7222/16 скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 599/7 від 27.09.2016 року Про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 від 02 вересня 2016 року № 29945/03.3.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко