Справа № 335/4232/17(2-а/335/192/2017)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2017 рокусправа № 335/4232/17(2-а/335/192/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області

на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2017 року у справі №335/4232/17 (2а/335/192/2017) за позовом Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про примусове повернення іноземця,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2017 року зупинено провадження у справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця до набрання законної сили рішенням у справі №335/3012/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, Головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Нестеренко А.В. про визнання протиправним та скасування рішення № 6 від 31.01.2017 року про примусове повернення за межі України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зазначена судом першої інстанції підстава для зупинення провадження у справі не є достатньою з огляду на приписи ст. 156 КАС України, оскільки в даному випадку відповідач не позбавлений права на подання клопотання про забезпечення позову про зупинення дії рішення про повернення його в країну походження. Крім того, на думку позивача, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушено приписи ч. 9 ст. 183 (7) КАС України, відповідно до якої передбачено спеціальний строк розгляду справ щодо примусового видворення або примусового повернення іноземця в країну походження.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31 березня 2017 року Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області звернулось до суду з позовом до громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 про примусове видворення з України.

03.04.2017 року відповідачем до суду подано клопотання про зупинення провадження у справі, яке мотивоване тим, що підставою для звернення Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до суду з позовом про примусове видворення відповідача до країни походження слугувало рішення №6 від 31 січня 2017 року про примусове повернення за межі України громадяни Королівства Марокко ОСОБА_1. Відповідач зазначає, що вказане рішення №6 оскаржено ним в судовому порядку до Орджонікідзевського районного суду запорізької області, ухвалою суду було відкрито провадження у справі, у зв'язку з чим, неможливим є розгляд даної справи до вирішення справи про оскарження рішення про примусове повернення відповідача за межі України №6.

Задовольняючи подане відповідачем клопотання та зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оскаржуване відповідачем рішення №6 від 31.01.2017 року є підставою для звернення Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області з адміністративним позовом про примусове видворення іноземця, суд приходить до висновку, що розгляд даної справи неможливий до вирішення справи про оскарження рішення №6 від 31.01.2017 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 156 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Отже, виходячи із тлумачення зазначеної норми права, суд має право зупинити провадження у справі в разі, якщо його розгляд є неможливим до набрання законної сили рішенням в іншій справі, тобто коли пов'язаними є предмети оскарження в обох справах, при цьому предмет оскарження у справі, що розглядається є похідним від предмету оскарження в іншій справі, а результат судового розгляду в одній справі є залежним від результату розгляду іншої справи.

Встановлені обставини справи свідчать, що предметом розгляду справи є повернення іноземця до країни походження в судовому порядку на підставі прийнятого рішення №6.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предмет даної справи дійсно є пов'язаним та похідним від предмету розгляду у справі №335/3012/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення № 6 від 31.01.2017 року про примусове повернення за межі України, між тим суд вважає, що розгляд даної справи є можливим, а результат судового розгляду не є таким, що безумовно залежить від результату розгляду справи №335/3012/17.

Так, у відповідності до приписів ст. 26 ЗУ «Про статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Між тим, оскарження рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни походження не перешкоджає його виконанню.

Так, до вирішення адміністративної справи судом, у провадженні якого перебуває справа про оскарження відповідного рішення, може бути вжито передбачених статтею 117 КАС України заходів щодо забезпечення позовних вимог. Зокрема, якщо існує небезпека заподіяння шкоди інтересам іноземця чи особи без громадянства або якщо внаслідок невжиття цих заходів захист прав особи стане утрудненим або неможливим.

У разі примусового повернення іноземця або особи без громадянства рішення Центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції та органів Служби безпеки України про примусове повернення іноземця або особи без громадянства за межі України може бути оскаржено в суді. При цьому слід ураховувати, що суд має право зупинити рішення про примусове повернення з підстав та в порядку, передбаченому статтями 117 - 118 КАС України.

Отже, сам по собі факт оскарження відповідачем рішення про примусове повернення його за межі території України не є обставиною, що зумовлює неможливість виконання відповідного рішення, або вжиття подальших заходів згідно із Законом.

Стаття 31 ЗУ «Про статус іноземців та осіб без громадянства», передбачає, наслідки невиконання іноземцем вимог рішення про примусове повернення до країни походження, та право Центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України звернення до суду із позовом про примусове видворення іноземця за межі території України.

У відповідності до приписів ст. 183 (7) КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Адміністративні справи, передбачені цією статтею, розглядаються судом у день подання відповідного клопотання чи позовної заяви, крім справ щодо примусового видворення та оскарження рішень про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну, які суд розглядає у п'ятиденний строк з дня подання позовної заяви.

Отже, справи за позовами Центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України про примусове видворення іноземця за межі території України повинні бути розглянуті у визначений процесуальним законом строк не більше як п'ять днів з дня подання позовної заяви, вказане обумовлено необхідністю ефективного регулювання суспільних відносин в сфері перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

На думку суду апеляційної інстанції зупинення провадження у даній справі до вирішення судом іншої адміністративної справи є процесуальним засобом, який не відповідає правовим засадам розгляду справ про примусове видворення особи за межі території України з огляду на абсолютний, обмежений термін їх розгляду та специфіку спірних відносин. Фактично зупиняючи провадження у даній справі суд першої інстанції нівелює наслідки невиконання відповідачем рішення №6, роблячи висновок, що вирішення справи про примусове видворення відповідача за межі України є неможливим без попереднього вирішення питання щодо правомірності та обґрунтованості прийняття позивачем рішення про примусове повернення відповідача до країни походження.

Однак із зазначеним висновком суду першої інстанції неможливо погодитись, оскільки підставою для примусового видворення особи за межі території України є саме факт не виконання іноземцем в установлений строк та без поважних причин рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення, вказані факти мають бути доведені належним чином, обґрунтовані належними та допустимими доказами станом на час звернення уповноваженого органу до суду із відповідним позовом, в разі якщо такі факти не доведені позивачем у встановленому ст. 71 КАС порядку, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Отже, при розгляді справи про примусове видворення особи за межі території України, суд повинен з'ясовувати обставини, які безперечно, станом на час розгляду позову, свідчать про наявність підстав для примусового видворення особи за межі території України, в свою чергу, сам по собі факт оскарження рішення про повернення до країни походження не зупиняє дію рішення без додаткового вжиття заходів забезпечення позову, а тому не може бути підставою для зупинення провадження у справі, між тим, факт оскарження рішення про примусове повернення має бути врахований під час розгляду справи по суті позовних вимог.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2017 року та матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.195, ст.196, 199, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області - задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2017 року - скасувати та матеріали справи 335/4232/17 (2а/335/192/2017) направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко