Справа № 826/15793/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Євротрейд" до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Євротрейд" до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 15 липня 2016 року №100250001/2016/000044/2.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2016/00088, оформлену Київською міською митницею ДФС.

Присуджено з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МД ЄВТРОЙРЕЙД» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 900 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 04 квітня 2016 року між LAIWU MAJESTRY FOOD CO., LTD (Китай) (за контрактом - Продавець) та ТОВ «МД ЄВРОТРЕЙД» (за контрактом - Покупець) було укладено контракт № 04/04, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити та продати покупцю товар (імбир маринований) у кількості, асортименті та за ціною у відповідності до інвойсів щодо кожної конкретної поставки.

З метою митного оформлення товару 14 липня 2016 року позивачем подано електронну митну декларацію, якій Київською митницею ДФС присвоєно № 100250001/2016/110111. Митну вартість товару було визначено та заявлено декларантом за методом № 1 - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження заявлених відомостей ТОВ «МД ЄВРОТРЕЙД» подані, зокрема, наступні документи: міжнародну товарно-транспортну накладну (СМR) №2145, 3140; контракт № 04/04 від 04 квітня 2016 року; інвойс № WQ 16034; коносамент; сертифікат про походження товару; копію митної декларації країни відправника; банківській платіжний документ, що стосується товару; банківській платіжний документ, що підтверджує вартість перевезення товару; пакувальний лист; договір про надання послуг митного брокера; контракт про перевезення; сертифікат про походження товару форми А.

За наслідками опрацювання наданих ТОВ «МД ЄВРОТРЕЙД» документів Київською міською митницею ДФС встановлено, що подані документи для підтвердження митної вартості відповідно до статті 53 Кодексу не містять всіх числових значень щодо складових митної вартості (в частині транспортування), у звязку з чим посадовою особою митниці 02 жовтня 2015 року направлено декларанту позивача електронне повідомлення з письмовою вимогою надати протягом 10 календарних днів додаткові документи, зазначені у ч.З статті 53 МК України, а саме: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних тоаврів; виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; інші документи за бажанням декларанта.

Позивачем на вимогу контролюючого органу було подано: документи, що містять відомості про перевезення вантажу, прайс-листи, каталоги, прейскуранти виробника товару; договори страхування.

Київською міською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 15 липня 2015 року №100250001/2016/000044/2. Даним рішенням вартість за одиницю з 0,52 дол за кг була скоригована відповідачем до 1,35 дол за кг. Тобто, митна вартість товару, що була розрахована декларантом - 20754,35 дол за 39400 кгімбиря відповідачем скорегована до 53190,00 дол із застосуванням шостого (резервного) методу митну вартість товару.

У зв'язку з прийняттям вищевказаного рішення відповідачем відмовлено у митному оформленні МД, а також прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100250001/2016/00088.

Не погоджуючись з винесеним рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови у митному оформленні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписи ч. 1 статті 52 МК України визначають, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно ч. 2 статті 52 Митного кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляли митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові втирати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Приписи ч. 1 статті 53 МК України визначають, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

При цьому документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій та шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджую числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару: 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару: 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товар), а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів: 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару піддягає ліцензуванню: 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 статті 53 МК України).

Водночас, відповідно до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна варіісіь яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 4 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, то підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обгрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та'або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації мінних органів інших країн щодо недостовірнос ті заявленої митної вартості.

Системний аналіз наведених норм, як вірно зазначив суд першої інстанції, дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Згідно з ч. 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень етапі 55 цього Кодексу.

Надаючи оцінку висновкам Митниці про неможливість підтвердження митної вартості товару, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідачем зазначено, що 1) наявні розбіжності у документах, наданих до митниці. В наданому акті виконаних робіт № QNDLEG160531B від 30 травня 2016 року зазначено контейнер EISU213140, проте згідно всіх інших товаросупровідних документів, зазначено контейнер EISU2113140;

2) викликали сумніви щодо дати видачі акту виконаних робіт. Цей документ, датований 30 травня 2016 року, проте відмітка Одеської митниці по прибуттю вантажу в порт зазначена 13 липня 2016 року;

3) банківські реквізити ТОВ «ФТП» на акті виконаних робіт (Укрсоцбанк) не відповідають банківським реквізитам у транспортному договорі № FTR/6N від 07 липня 2015 року (банк Хрещатик);

4) В наданому прайс-листі та інвойсі зазначено ціни за імбир рожевий наступного фасування 1.4 кг*10упак/ящ у різному діапазоні: 5,50; 6; 6.50 дол. США за од. Жодних інших ідентифікаційних ознак, що дозволяють розрізнити продукт за ціною, не наведено

5) Крім того у висновку експертної оцінки також не наведені умови, відповідно до яких ціни за упаковку імбиря, в тому числі за оцінюваною поставкою, відрізняються, та встановити особливості, що впливають на вартість не можливо.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що доводи митного органу про ненадання позивачем документів, що підтверджують вартість транспортних витрат, є безпідставними, адже окрім договору на організацію перевезення та коносаменту QNDLEG1605031 від 20 травня 2016 року, позивачем також надано до митного оформлення банківській платіжний документ, що підтверджує вартість перевезення товару, що вбачається з графи 44 МД.

Посилання відповідача на наявність сумнівів щодо дати видачі акту виконаних робіт та розбіжностей в частині номеру контейнера є безпідставним, адже сумніви посадової особи митного органу не можуть бути підставою для коригування митної вартості. Разом з тим, дати та номер в товаросупровідних документах не є складовими митної вартості та не впливають на неї в бік зменшення/збільшення. Не є складовими митної вартості та не впливають на неї також банківські реквізити. При цьому митним органом розрахунки між постачальником та імпортером не заперечуються.

Твердження відповідача про неповноту інформації, що зазначена в прайс-листі також є безпідставними, адже чинне українське та міжнародне законодавство не містять в собі обов'язкових вимог до форми та змісту прайс-листа.

З наведеного випливає, що Митницею не було доведено необхідність надання позивачем додаткових документів, у зв'язку з цим суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими висновки митного органу про не підтвердження поданими документами митної вартості товару. При цьому, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що перелік документів, встановлений ч. 3 статті 53 МК України, подається в повному обсязі за їх наявності, а тому у разі відсутності таких документів не може кваліфікуватися як самостійна і автоматична підстава для коригування митної вартості; з урахуванням документів і пояснень, наданих позивачем в порядку ч. 8 статті 55 МК України відповідачем не доведено саме обгрунтованість прийнятого оскаржуваного рішення в частині наявності обгрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, відсутність її документального вирахування і підтвердження, або наявність обставин пов'язаності осіб, які вплинули на визначення митної вартості; графа 33 оскаржуваних рішень не містить чіткого переліку вказаних документів, які саме і не було надано і яким чином це вилинуло на визначення митних складових вартості товару.

Таким чином, ненадання декларантом всіх запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

З огляду на викладене колегія суддів вважає безпідставними висновки відповідача про законність рішення про коригування митної вартості товару від 15 липня 2016 року №100250001/2016/000044/2.

Що стосується визначення митної вартості за резервним методом, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як було встановлено раніше, згідно рішення про коригування митної вартості товарів № 100250001/2016/000044/2 митна вартість товару складає 53 190,00 USD, що є вищою за вартість, заявлену позивачем.

Відповідач в оскаржуваному рішенні послався на неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товару у зв'язку із чим застосував шостий, резервний, метод.

Статтею 57 МКУ передбачені такі методи визначення митної вартості товарів: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Разом з цим, відповідач не повідомив суду жодних обставин та не надав доказів на підтвердження того, що позивач в декларації митної вартості зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності.

З огляду на викладене вище, судова колегія вважає, що вказані відповідачем в оскаржуваному рішенні розбіжності є несуттєвими та формальними, спростовуються матеріалами справи, а, отже, не впливають на рівень заявленої декларантом митної вартості оцінюваного товару.

Приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Згідно правової позиції Верховного суду України вказаної в постановах від 30 червня 2015 року у справі №814/283/14, від 29 травня 2012 року у справі №21-91а12, від 11 вересня 2012 року по справі № 21 -262а12, за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Разом з тим, судова колегія вважає, що відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості, не надав будь-яких фактичних даних щодо застосування попередніх 2-5 методів визначення митної вартості, зокрема, не навів жодних відповідних аргументів.

Беручи до уваги вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не доведено неможливість застосування методів 1-5 та безпідставно визначено декларанту митну вартість за резервним методом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що подані декларантом документи необхідно вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару.

За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), колегія суддів вважає помилковим.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість тверджень апелянта щодо правомірності прийнятого Митницею рішення про коригування митної вартості товару.

Відтак, вірним є рішення суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.