Справа № 816/215/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 р.Справа № 816/215/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Геологія" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2017р. по справі №816/215/17

за позовом Приватного підприємства "Геологія"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство "Геологія", звернувся до суду із адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виявилася у невиконанні законних вимог ПП "Геологія" про внесення до інформаційної системи Кременчуцької ОДПІ відомостей (даних) про сплату позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень 2015 року у розмірі 21600,00 грн згідно з платіжним дорученням від 16.02.2015 №37, за лютий 2015 року у сумі 21672,29 грн згідно з платіжним дорученням від 19.03.2015 №49 та про зарахування сплачених ПП "Геологія" сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальному розмірі 43600,01 грн у рахунок майбутніх платежів відповідно до встановленого розміру єдиного внеску в порядку календарної черговості виникнення зобов'язань ПП "Геологія" з цього платежу;

- зобов'язати Кременчуцьку ОДПІ внести до інформаційної системи відомості (дані) про сплату ПП "Геологія" єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень 2015 року у розмірі 21600,00 грн згідно з платіжним дорученням від 16.02.2015 №37, за лютий 2015 року у сумі 21672,29 грн згідно з платіжним дорученням від 19.03.2015 №49 та зарахувати сплачені ПП "Геологія" суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 43600,01 грн у рахунок майбутніх платежів відповідно до встановленого розміру єдиного внеску в порядку календарної черговості виникнення зобов'язань ПП "Геологія" з цього платежу.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 09.10.2015 Кременчуцькою ОДПІ винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №, яким застосовано до ПП "Геологія" штрафна санкції у розмірі 20 % від суми заборгованості за період з 21.02.2015 до 18.09.2015 у сумі 28279,86 грн та пеня у 0,1 % від суми заборгованості у розмірі 6536,25 грн. Вказане рішення визнано протиправним та скасовано постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2015 у справі №816/4604/15. Оскільки зазначеним судовим рішенням встановлено, що у позивача відсутній узгоджений податковий борг з єдиного внеску, позивач звернувся до Кременчуцької ОДПІ із заявою про внесення до інформаційної системи КОДПІ відомості (дані) про сплату ПП "Геологія" єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень 2015 року у розмірі 21600,00 грн згідно з платіжним дорученням від 16.02.2015 №37, за лютий 2015 року у сумі 21672,29 грн згідно з платіжним дорученням від 19.03.2015 №49, відповідно до рішення суду. Однак, контролюючий орган не надав відповіді на звернення позивач та не здійснив відповідних коригувань до інтегрованої картки, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про їх необґрунтованість. Зазначив, що виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання, а отже його сплата, пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань. Позивач виконав обов'язок щодо сплати єдиного внеску та вчасно подав до банківської установи відповідні платіжні доручення, однак, банк у порушення діючого законодавства не вчинив у встановлений строк відповідні дії. Таким чином, станом на 20.02.2015 року та 20.03.2015 року ПП «Геологія» було сплачено єдиний внесок, нарахований за січень, лютий 2015 року. На підставі викладеного вважає, що підприємством вибрано вірний спосіб захисту свого порушеного права як зобов'язання податкового органу, в якому позивач як платник податків перебуває на обліку, внести зміни до інформаційної системи цього податкового органу.

Відповідач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права (ч.1 ст. 6 КАС України).

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Обов'язковою ознакою як нормативно-правового, так і правового акта індивідуальної дії, є юридичний характер, тобто обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта /суб'єктів/, дотримання якого забезпечується правовими механізмами.

Дії суб'єкта владних повноважень - активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.

Бездіяльність суб'єкта владних повноважень - пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв'язку зі зверненням у компетентний державний орган).

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ПП "Геологія" подано до Кременчуцької ОДПІ звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування: за січень 2015 року, згідно якого сума єдиного внеску, що підлягає сплаті 21672,29 грн; за лютий 2015 року, згідно якого сума єдиного внеску, що підлягає сплаті 21672,29 грн; за березень 2015 року, згідно якого сума єдиного внеску, що підлягає сплаті 21472,10 грн; за квітень 2015 року, згідно якого сума єдиного внеску, що підлягає сплаті 20392,81 грн; за травень 2015 року, згідно якого сума єдиного внеску, що підлягає сплаті 20426,39 грн; за червень 2015 року, згідно якого сума єдиного внеску, що підлягає сплаті 19777,03 грн; за липень 2015 року, згідно якого сума єдиного внеску, що підлягає сплаті 19714,43 грн; за серпень 2015 року, згідно якого сума єдиного внеску, що підлягає сплаті 19805,59 грн; за вересень 2015 року, згідно якого сума єдиного внеску, що підлягає сплаті 20376,58 грн.

Також позивачем подано до Комсомольського відділення № 30 ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" платіжні доручення від 16.02.2015 № 37 на суму 21600,00 грн, від 19.03.2015 №49 на суму 43600,00 грн. Вказані платіжні доручення банківська установа прийняла до виконання, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученнями з відмітками банку.

09.10.2015 року Кременчуцькою ОДПІ прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № , яким застосовано до ПП "Геологія" штрафна санкції у розмірі 20 % від суми заборгованості за період з 21.02.2015 до 18.09.2015 у сумі 28279,86 грн та пеня у 0,1 % від суми заборгованості у розмірі 6536,25 грн.

Не погодився з вказаним рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2015 у справі №816/4604/15-а, яка набрала законної сили, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 09.10.2015. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В послідуючому, 28.03.2016 року та 19.05.2016 року підприємство звернулось до Кременчуцької ОДПІ із заявами про внесення до інформаційної системи відомостей (дані) про сплату ПП "Геологія" єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень 2015 року у розмірі 21600,00 грн згідно з платіжним дорученням від 16.02.2015 №37, за лютий 2015 року у сумі 21672,29 грн згідно з платіжним дорученням від 19.03.2015 №49, відповідно до рішення суду. Позивач вказує, що підприємством жодних відповідей на вказані заяви отримано не було.

Не погодившись із відображенням в інтегрованій картці платника ПП "Геологія" суми податкового боргу з єдиного внеску за січень 2015 року у розмірі 21600,00 грн згідно з платіжним дорученням від 16.02.2015 №37, за лютий 2015 року у сумі 21672,29 грн згідно з платіжним дорученням від 19.03.2015 №49, ПП "Геологія" звернулось до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що законодавець не звільняє платника податків від обов'язку сплатити суму основного зобов'язання або податкового боргу, а лише звільняє від відповідальності за порушення строків зарахування такого зобов'язання або боргу до бюджетів або державних цільових фондів, зокрема фінансової, як то - нарахування пені. Отже, не зважаючи на звільнення від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі податків, зборів та інших платежів до бюджетів, на платника податків покладено обов'язок погасити суму основного зобов'язання шляхом її зарахування на відповідні рахунки органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Крім того, дії контролюючого органу щодо внесення до Інтегрованої системи змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкових зобов'язань не породжують правових наслідків для платників податків за умови відсутності рішень, прийнятих податковим органом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що податковим обов'язком обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Положеннями п.9.3 ст.9 та п.10.5 ст.10 ПК України встановлено, що зарахування загальнодержавних та місцевих податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Згідно ч. 5 ст. 45 та ч. 5 ст. 78 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок; податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п. 61.1 ст. 61 ПК України).

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп. 62.1.2 п. 62.2 ст. 62 ПК України).

Відповідно до ст. 71 ПК України, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно пп. 72.1.1.1 п. 72.1 ст.72 ПК України, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах.

Податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику (п. 74.1 ст. 74 ПК України).

Колегія суддів зазначає, що механізм ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, встановлено Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, що затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 №765 (чинним на час спірних правовідносин), положення якого узгоджуються з прийнятим Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 "Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку обліку визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Згідно з п. 11 розділу ІІ Порядку, форми інтегрованих карток платника мають лицьовий та зворотний боки. Зворотний бік інтегрованої картки відображає стан розрахунків платника (суми нарахованого та сплаченого платежів, пені, штрафних (фінансових) санкцій, процентів за користування розстроченням (відстроченням) грошових зобов'язань (податкового боргу), суми податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, надміру та/або помилково сплачені, заявлені до відшкодування тощо) за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами, операції, що проводяться з коштами передоплати. На лицьовому боці інтегрованої картки відображається додаткова інформація щодо стану розрахунків платника за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами та передоплатою.

За приписами п. 1, 2 розділу ІІІ Порядку, нарахуванню в інтегрованій картці платника підлягають: зобов'язання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, самостійно визначені платником; суми до сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником; зобов'язання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, визначені територіальним органом Міндоходів та узгоджені відповідно до чинного законодавства; пеня за порушення встановлених строків погашення узгоджених сум зобов'язань за податками, зборами, митними платежами, єдиним внеском; пеня на суму заниження податкового зобов'язання, нарахованого територіальним органом Міндоходів або платником; проценти за користування розстроченням (відстроченням).

Зобов'язання, штрафні санкції, пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником у звітності, відображаються територіальним органом Міндоходів в інтегрованій картці платника.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку, у разі наявності у платника податкового боргу за податками, зборами територіальні органи Міндоходів зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник, в рахунок погашення боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником. У такому самому порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника відповідно до ст. 95 ПК України або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

При поданні уточнюючого розрахунку, що збільшує або зменшує грошові зобов'язання минулих податкових періодів платника та ліквідаційної звітності, нарахування в інтегрованій картці проводиться датою його подання.

За приписами п. 1 розділу VI Порядку у разі наявності у платника податкового боргу (заборгованості зі сплати єдиного внеску) кошти, що надходять від такого платника або в результаті здійснених щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості органами ДФС (Державної виконавчої служби України, органами Казначейства) заходів, зараховуються в рахунок погашення податкового боргу (заборгованості зі сплати єдиного внеску) згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником: у першу чергу кошти зараховуються в рахунок погашення основної суми боргу, далі - в рахунок погашення штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих на такий борг, в останню чергу - в рахунок погашення пені, нарахованої на такий борг.

Отже, будь-які нарахування, збільшення або зменшення сум податкових зобов'язань платника податків, розрахунки з бюджетом контролюючий орган відображає в інтегрованій картці платника податків.

З правового аналізу наведених положень вбачається, що облік платежів у картках особового рахунку за своєю юридичною природою не є тими діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які породжують для підприємства будь-які правові наслідки.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, що викладена у постанові від 07.05.2012 у справі № 21-296а11.

Також, у постанові Верховного суду України від 15.12.2015 по справі № 814/1645/14 зазначено, що відповідно до ст. 74 ПК податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 74.1); зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань (пункт 74.2).

Верховний Суд України уже висловлював свою позицію щодо застосування статей 71,72,74 Податкового кодексу України. Зокрема, у справі № 21-511а14, постанова в якій ухвалена 09.12.2014, дійшов висновку, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, і така інформація не може бути виключена з баз даних, якщо ці дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства та правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів дійшла висновку, що дії контролюючого органу щодо внесення до Інтегрованої системи змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкових зобов'язань не породжують правових наслідків для платників податків за умови відсутності рішень, прийнятих податковим органом.

З приводу доводів апеляційної скарги позивача, як на підставу обґрунтованості заявлених позовних вимог, на факт визнання протиправним у судовому порядку застосування податковим органом до підприємства штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 129.6 ст. 129 ПК України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно пп. 129.3.1 п.129.3 ст. 129 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених положень закону, колегія суддів дійшла висновку, що законодавець не звільняє платника податків від обов'язку сплатити суму основного зобов'язання або податкового боргу, а лише звільняє від відповідальності за порушення строків зарахування такого зобов'язання або боргу до бюджетів або державних цільових фондів.

А тому, не зважаючи на звільнення від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі податків, зборів та інших платежів до бюджетів, приписи пп. 129.3.1 п. 129.3 та п. 129.6 ст. 129 ПК України, покладають на платника податків обов'язок погасити суму основного зобов'язання шляхом її зарахування на відповідні рахунки органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Судовим рішенням по справі №816/4604/15-а встановлено відсутність винних дій позивача щодо неперерахування до бюджету відповідної суми, і саме у зв'язку з цим скасовано рішення контролюючого органу про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 09.10.2015. В той же час, в межах вказаної судової справи не розглядалося питання правомірності відображення в інтегрованій картці платника податків відповідних сум як податкового боргу, а тому посилання позивача на те, що відповідна сума не є податковим боргом, безпідставне.

Під час судового розгляду справи сторонами не заперечувалось, що сума коштів у розмірі 43600,01 грн. не надійшла до Державного бюджету України. Окрім того, матеріали справи в їх сукупності свідчать про обізнаність позивача з невиконанням ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" платіжних доручень ПП "Геологія" про перерахування коштів до бюджету. Натомість позивач з січня 2015 року не вжив жодних заходів щодо сплати узгодженого грошового зобов'язання з єдиного внеску в інший спосіб. Так само, позивач не надав доказів ведення претензійно-позовної роботи з банком.

За таких обставин, у відповідача відсутні підстави для внесення до інформаційної системи Кременчуцької ОДПІ відомостей (даних) про сплату позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень 2015 року у розмірі 21600,00 грн згідно з платіжним дорученням від 16.02.2015 №37, за лютий 2015 року у сумі 21672,29 грн згідно з платіжним дорученням від 19.03.2015 №49 та про зарахування сплачених ПП "Геологія" сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальному розмірі 43600,01 грн у рахунок майбутніх платежів відповідно до встановленого розміру єдиного внеску в порядку календарної черговості виникнення зобов'язань ПП "Геологія" з цього платежу.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що в спірних відносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2017р. по справі №816/215/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Геологія" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2017р. по справі №816/215/17 за позовом Приватного підприємства "Геологія" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Донець Л.О.
Повний текст ухвали виготовлений 15.05.2017 р.