Справа № 461/1696/17
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 року Справа № 461/1696/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю представників:

позивача Горідько Н.В.,

відповідача Козича В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу -

в с т а н о в и в :

Державне підприємство «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (далі-позивач, ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації») звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі - відповідач, ГУ Держпраці у Львівській області), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 9-0104 від 23.02.2017 «Про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами».

В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням вимог Кодексу законів про працю України (далі - КЗпПУ). Повний розрахунок з працівниками ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» по заробітній платі за грудень 2016 року був проведений 29.12.2016, а тому нарахування заробітної плати 05.01.2017, як це передбачено в колективному договорі, не проводилось. За першу половину січня 2017 року заробітна плата виплачена 20.01.2017, що є раніше встановленого в колективному договорі підприємства терміну виплати заробітної плати. З огляду на що вважає, що позивачем не порушено право працівників щодо вчасного отримання заробітної плати.

Щодо порушення ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» частини другої статті 47 КЗпПУ зазначив, що чинним законодавством не встановлено обов'язку адміністрації підприємства надсилати працівнику поштою копію наказу про звільнення. Позивачем вживались заходи для своєчасного ознайомлення звільненого працівника з наказом про звільнення, а також вручення копії такого наказу. Зокрема, у день прийняття наказу ОСОБА_3 була відсутня на роботі. Позивач надіслав вказаному працівнику повідомлення про необхідність прибути до Відділу управління персоналом ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» для отримання трудової книжки та наказу про звільнення, однак така на вказаний лист жодних дій не вчинила. Таким чином, ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» було позбавлене можливості вручити ОСОБА_3 копію наказу у день її звільнення. Враховуючи викладене, просив, скасувати постанову № 9-0104 від 23.02.2017 «Про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами».

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила такий задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення адміністративного позову заперечив з підстав викладених у акті перевірки та письмових запереченнях. Зазначив, що за результатами перевірки позивача встановлено, що заробітна плата працівникам ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» за другу половину грудня 2016 виплачено 29.12.2016, тоді як заробітну плату за першу половину січня виплачено 20.01.2017, що перевищує 16 календарних дій. Вважає, безпідставними твердження позивача, що порушення строків виплати заробітної плати зумовлені значними зверненнями працівників підприємства, оскільки вчинення порушень щодо строків виплати заробітної плати на підставі звернень працівників чинним законодавством не допускається.

Щодо порушення вимог частини другої статті 47 КЗпПУ зазначив, що у випадку відсутності працівника у день звільнення на роботі, роботодавець або уповноважений ним орган повинен дотриматись двох складових, а саме: у день звільнення видати копію наказу (надіслати копію наказу поштою) або надіслати повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. З огляду на те, що такі дії позивачем не було вчинено, вважає, що відповідачем правомірно накладено штраф за порушення законодавства про працю України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ГУ Держпраці у Львівській області проведено перевірку дотримання ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» законодавства про працю.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- вимог частини першої статті 115 КЗпПУ та частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці», а саме: заробітна плата працівникам за другу половину грудня 2016 року виплачена 29.12.2016, згідно з наданими відомостями розподілу заробітної плати від 29.12.2016 через установу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Заробітна плата працівникам за першу половину січня 2017 року виплачена 20.01.2017, згідно з наданими відомостями розподілу заробітної плати від 20.01.2017 через установу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що перевищує 16 календарних днів;

- вимог частини другої статті 47 КЗпПУ, а саме 18.08.2015 ОСОБА_3 було звільнено за прогул без поважних причин 19.08.2015. Листом № 13-14/877 від 11.09.2015 ОСОБА_3 повідомлено про звільнення з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та запрошено з'явитися на підприємство для отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення. Таким чином, копія наказу про звільнення не була вручена працівнику під розписку та не надсилалась йому поштою.

За наслідками перевірки складено акт від 03.02.2017 №9 та припис від 03.02.2017 №13-01-194/0239-0164.

Першим заступником начальника ГУ Держпраці у Львівській області на підставі акта перевірки від 03.02.2017 №9 винесено постанову № 9-0104 від 23.02.2017 «Про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами», якою накладено на позивача штраф в розмірі 3 200 грн.

Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці визначені Законом України "Про оплату праці".

Відповідно частини першої статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Як передбачено частиною першою та частиною другою статті 115 КЗпПУ та частиною першою статті 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно з колективним договором ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на 2016-2020 роки виплата заробітної плати проводиться 2 рази на місяць - 21 числа поточного місяця (аванс) та 5 числа наступного за звітнім місяцем-заробітна плата.

Судом встановлено, що за першу половину грудня 2016 року заробітна плата була виплачена раніше встановленого в колективному договорі терміну, а саме 15.12.2016, що було пов'язано зі зміною керівника підприємства та втратою чинності після 15.12.2016 права підпису платіжних документів особою, яка виконувала обов'язки генерального директора до 14.12.2016.

З пояснень представника позивача судом також встановлено, що необхідність виплати заробітної плати раніше встановленого у колективному договорі терміну зумовлена тим, що у зв'язку зі зміною керівництва підприємства, процедура погодження зразків підпису для отримання права підпису платіжних документів керівником могла зайняти певний проміжок часу, що, в свою чергу, призвело б до порушення права на оплату праці працівників підприємства.

Заробітна плата за другу половину грудня 2016 року була нарахована також раніше передбаченого договором терміну, а саме 29.12.2016 та виплачена працівникам 30.12.2016.

З пояснень представника позивача та долучених до матеріалів справи письмових доказів судом встановлено, що передчасне нарахування заробітної плати за другу половину грудня 2016 року проведено на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 28.12.2016, яке прийнято на підставі звернень працівників позивача. Водночас, виплата авансу за січень 2017 проведена позивачем в межах строків, визначених колективним договором. При цьому, саме така послідовність виплати заробітної плати зумовлена, в тому числі, графіком роботи банківських установ, значною кількістю вихідних та святкових днів у січні 2017 року, а також затримкою в отриманні фінансування підприємством на оплату праці працівників на початку року.

Отже, ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» фактично не заперечує наявності порушення законодавчо встановленого проміжку між виплатами працівникам заробітної плати в період грудень 2016 року - січень 2017 року, водночас позивач зазначає, що таке порушення є незначним та не порушує прав працівників.

Судом враховано, що виплата заробітної плати з проміжком більшим, ніж встановлений законом, зумовлена об'єктивними причинами. При цьому, виплата заробітної плати з порушенням умов колективного договору була погоджена профспілковим органом підприємства та проведена на прохання самих працівників позивача. Вказані обставини свідчать про те, що, в даному випадку, відсутнє порушення прав працівників підприємства зі сторони позивача.

Згідно з статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. В цьому аспекті верховенство права проявляється у субординації закону перед правом, як таким.

Враховуючи те, що у діях позивача відсутня шкода чи загроза її завдання правам та інтересам працівників ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», з метою захисту прав яких було проведено перевірку, а також відсутня шкода чи загроза її завдання інтересам держави, суд дійшов висновку, що притягнення позивача до відповідальності за вказане вище порушення не відповідає переслідуваній відповідачем меті та порушує баланс між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

Стосовно порушення позивачем вимог частини другої статті 47 КЗпПУ суд зазначає таке.

Статтею 47 КЗпПУ визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Судом встановлено, що наказом № 77-К від 11.09.2015 інженер технічного відділу ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» ОСОБА_3 була звільнена з 18.07.2015 за прогул без поважних причин (19.08.2015) згідно з п.4 ст.40 КЗпПУ. В день прийняття вказаного наказу ОСОБА_3 була відсутня на підприємстві, а тому копію наказу про звільнення та трудову книжку не отримувала.

Тому, позивачем направлено на адресу ОСОБА_3 лист від 11.09.2015 №13-14/877 про необхідність з'явитись до Відділу управління персоналом ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» для отримання трудової книжки та наказу про звільнення.

Таким чином, позивачем вживались заходи для своєчасного вручення ОСОБА_3 трудової книжки та наказу про звільнення. Іншої, передбаченої законодавством, можливості вручити ОСОБА_3 наказ про звільнення безпосередньо у день її звільнення, у позивача не було.

Суд критично оцінює покликання представника відповідача на бездіяльність позивача у зв'язку з ненадісланням копії наказу про звільнення листом на адресу ОСОБА_3, оскільки такий порядок вручення наказу не передбачений законодавством.

Відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпПУ юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Згідно з підпунктом 54 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 даної статті передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що на адміністративну судочинство покладено обов'язок збереження пропорції та співрозмірність між цілями певного закону і тягарем або санкціями, які можуть бути покладеними державними органами на відповідну особу згідно з таким законом.

Надаючи оцінку постанові від 23.02.2017 № 9-0104 на предмет відповідності її критеріям, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що така постанова прийнята відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а також з порушенням принципу пропорційності, тобто без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Тобто, притягнення ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» до відповідальності за встановлені в ході проведення перевірки порушення зумовить порушення розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване спірне рішення та інтересами позивача.

З огляду на що, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 9-0104 від 23.02.2017 «Про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами».

Стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» судовий збір в сумі 1600 (одну тисячу шістсот) гривень 00 коп.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.