Справа № 226/451/17
Суддя: Редько Ж. Є.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/451/17
Провадження № 2-а/226/58/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

представника відповідача Юріної Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Мирнограді Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (далі за текстом УСЗН) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого вказала, що 25.07.2014 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4. У зв'язку з бойовими діями в Донецькій області вона з малолітньою дитиною вимушена була переїхати з рідного м.Донецька до м.Мирнограда Донецької області. Однак, зробила вона це тоді, коли мала змогу та можливість перетинути небезпечні «кордони» і виїхати «невідомо куди» практично «на вулицю». 14.06.2016 року вона з донькою отримала у відповідача довідку про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб. Крім того, вона звернулась до відповідача із документами про призначення допомоги при народженні дитини у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», однак з моменту звернення не отримала жодної виплати. 17.01.2017 року з відповіді відповідача на адвокатський запит вона дізналася, що їй відмовлено у призначенні допомоги на підставі п.12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, за яким виплата допомоги при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини. Вона вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки при народженні дитини вона не мала можливості звернутись в межах 12-місячного строку до УСЗН у зв'язку з тим, що за місцем її мешкання тривають бойові дії, проводиться антитерористична операція, а всі державні органи перестали здійснювати свою діяльність на непідконтрольній Україні території. Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» не передбачає підстав, які б надавали відповідачеві право відмовляти їй у призначенні та виплаті допомоги, спираючись на проведення антитерористичної операції в Донецькій області. Вона з об'єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача із заявою про виплату допомоги раніше, оскільки мешкала на тимчасово окупованій території України і виїхала звідти тоді, коли для цього вдалася перша реальна нагода. Крім того, вона позивається фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, і це є підставою для привернення позачергової уваги забезпеченню інтересів дитини. Тому просить суд визнати протиправною відмову відповідача у призначенні їй допомоги при народженні дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і зобов'язати відповідача призначити та здійснити їй виплату такої допомоги за її заявою від 14.06.2016 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 та її представник за договором, адвокат Санамян О.О., не з'явилися. Згідно з наявними заявами, просили розглянути справу за їх відсутності і постановити рішення про повне задоволення позовних вимог.

Представник відповідача Юріна Г.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в обгрутнування своєї позиції вказала, що ОСОБА_2 дійсно 14.06.2016 року звернулась до УСЗН з завою про призначення допомоги при народженні дитини, як внутрішньо переміщена особа з фактичним мешканням в м.Мирнограді Донецької області. 26.07.2016 року управлінням винесено рішення про відмову у виплаті спірної допомоги, оскільки позивач у порушення ст.11 Закону України «Про державну допомогу з дітьми» звернулася за її призначенням після 12 місяців з дня народження дитини. Вважаючи рішення обгрнутованим і законним представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, відмовну справу позивача, сформовану УСЗН, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 25.07.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Актовий запис № 1685 від 29.12.2015 року про народження дитини складений Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріуаольського міського управління юстиції у Донецькій області.

Ці обставини підтверджуються повідомленою у листі Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.04.2017 року інформацією, отриманою з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Позивач ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, взяті на облік як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв'язку з чим відповідачем видана відповідна довідка від 14.06.2016 року № .

З даної довідки вбачається, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 та її дитини - АДРЕСА_1, фактичне місце проживання - АДРЕСА_2.

Зазначена інформація внесена до Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб. На час розгляду справи дія довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи не скасована.

14.06.2016 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про призначення їй допомоги при народженні першої дитини.

Відповідно до рішення УСЗН від 26.07.2016 року ОСОБА_2 відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини відповідно до п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 27.12.2001 року № 1751 у зв'язку з тим, що звернення за призначенням допомоги надійшло пізніше, ніж через дванадцять календарних місяців після народження дитини.

Як пояснила у суді представник УСЗН, зміст даного рішення доводився позивачу шляхом направлення простою кореспонденцією за адресою фактичного проживання останньої повідомлення відповідача від 26.07.2016 року.

Як зазначив представник позивача у позовній заяві, про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини позивач дізналася від свого представника, яка отримала відповідь управління на адвокатський запит, датовану 10.01.2017 року (а.с.7), в якій зазначено підстави такої відмови та наголошено на тому, що за даними «Інформаційно-обчислюваного центру» станом на 01.06.2016 року на обліку в будь-якому управлінні ОСОБА_2 перебуває.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 вперше звернулася за отриманням допомоги при народження першої дитини 14.06.2016 року, тобто після сплину 12 місяців від народження її доньки.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлює, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ч.7 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до п.12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04.02.2009року), допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Як зазначено вище, позивачем дійсно пропущений строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини, однак його пропущено з поважних причин, з огляду на те, що позивач до червня 2016 року мешкала на непідконтрольній Україні території, свідоцтво про народження дитини належного зразку отримала тільки наприкінці грудня 2015 року, після чого звернулась у межах 12-ти місячного строку з дня його отримання до відповідача за виплатою належної їй допомоги при народженні дитини.

При цьому суд зауважує, що відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до положень ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Також суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на призначення та отримання допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, з урахуванням положень ст.11 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог з огляду на таке.

Як встановлено судом, про відмову у призначенні допомоги позивач дізналася з листа відповідача від 10.01.2017 року, надісланого на адвокатський запит представника позивача адвоката Санамян О.О., при цьому з цієї відповіді не вбачається, що до неї додавалася копія рішення про відмову у призначенні допомоги від 26.07.2016 року, відповідь не містить прямого посилання на факт наявності цього рішення. Таким чином, суд вважає, що позивачеві не було відомо про конкретний документ, прийнятий за наслідками розгляду її заяви. З метою повного захисту порушеного права позивача, суд, задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне визнати неправомірним та скасувати рішення УСЗН від 26.07.2016 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки наявність цього рішення є перешкодою для виплати спірної допомоги.

На підставі Конституції України, законів України «Про охорону дитинства», «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись, ст.ст.2, 11, 71, 86, 99, 160-163, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області від 26 липня 2016 року про відмову ОСОБА_2 у призначенні допомоги при народженні дитини визнати неправомірним і скасувати.

Зобов'язати управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_2 допомогу при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, передбачену ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», за її заявою від 14 червня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст рішення виготовлено 12 травня 2017 року.

Суддя Ж.Є.Редько