Справа № 819/515/17
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/515/17

03 травня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Білоус І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - відповідач) про визнання протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області від 07.03.2017 року № 3-1017/0-296/6-17 та зобов'язання повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території с. Шипівці Заліщицького району Тернопільської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 лютого 2017 року позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. Листом від 07 березня 2017 року № 3-1017/0-296/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність до моменту уточнення інформації стосовно перебування згаданої ділянки у користуванні третіх осіб. Підставою для прийняття такого рішення відповідачем зазначено те, що масив, у якому знаходиться земельна ділянка, розподілений та активно обробляється, тобто знаходиться у користуванні третіх осіб

Позивач вважає, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, оформлене листом від 07 березня 2017 року № 3-1017/0-296/6-17, є протиправним та прийняте з порушенням норм чинного законодавства України.

Представник позивача подав клопотання про слухання даної справи в порядку письмового провадження позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених в адміністративному позові. Зазначає про відсутність правових підстав, які унеможливлюють отримання позивачем дозволу на розроблення проектної документації на вказану земельну ділянку. Спірна земельна ділянка не перебуває ні у власності, ні в користуванні інших осіб, а тому будь-яких перешкод для прийняття позитивного рішення немає.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату та час слухання справи повідомлений належним чином.

Таким чином, з огляду на вжиття судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення належним чином сторін про наявність судової справи з їх участю та можливість реалізації ними права захисту у судовому порядку їх прав та інтересів, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також враховуючи неявку в судове засідання відповідача, та відповідну заяву позивача про розгляд справи без участі представника, суд, у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 КАС України, визнав за доцільне проводити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позові, та надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02.02.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, державної власності, що розташована на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області (а. с. 12). До заяви додала копію паспорта (а. с.14), копію картки фізичної особи - платника податків про одержання ідентифікаційного номера (а. с. 14,), викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки (а. с.13).

07.03.2017 р. Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняло рішення, яке оформлено листом № 3-1017/0-296/6-17, щодо відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, до моменту уточнення інформації стосовно перебування згаданої ділянки у користуванні третіх осіб (а. с. 15).

Позивач не погодилася з рішенням Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у зв'язку з чим звернулася до суду.

Оскаржуване рішення перевірялося судом на відповідність критеріям, визначеним у частині третій статті 2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб'єкти.

Зокрема, чи оскаржуване рішення прийняте суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в межах своєї компетенції, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами; обґрунтовано; добросовісно. Так, прийняття рішення обґрунтовано зобов'язує суб'єкта владних повноважень врахувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, уникаючи висновків, що базуються на припущеннях. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При вирішенні справи та прийнятті постанови суд враховує наступні обставини та застосовує такі положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач має прийняти одне з таких рішень: або наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, або рішення про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови, які передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України

З матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2017 року позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою та необхідними доданими документами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, орієнтовною площею 2,000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області (а. с. 12).

Заявлений позивачем розмір земельної ділянки - 2,000 га, відповідає нормі, передбаченій Земельним кодексом України; подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 Земельного кодексу України.

Однак, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняло рішення, оформлене листом від 07 березня 2017 року № 3-1017/0-296/6-17, щодо відмови від надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки.

Як підстава для прийняття рішення щодо відмови від надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як вбачається з його змісту, слугувала необхідність уточнення інформації стосовно перебування згаданої ділянки у користуванні третіх осіб, що суперечить вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки єдиною підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

Посилання відповідача на те, що земельний масив, на якому позивачка бажає отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розподілений та активно обробляється, тобто перебуває у власності третіх осіб , є безпідставними і не містить належного фактичного і юридичного обґрунтування для відмови відповідачем від надання дозволу позивачці на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки.

Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь на запит представника позивача ОСОБА_3, видана відділом у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, у якій зазначено, що у масиві на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за межами населеного пункту, з якого пропонується надання земельних ділянок громадянам, серед яких ОСОБА_1, відділом у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не погоджувалися проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оренду, тимчасове чи постійне користування, сервітуту, суперфіцію тощо (а. с. 28-29).

Відповідно до довідки від 20.03.2017 року № 185, виданої виконкомом Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області встановлено, що масив, у якому знаходиться земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1 1945 р.н., не перебуває у користуванні третіх осіб (а. с. 17).

Як вбачається з відповіді Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області від 27.03.2017 р. № 01-492/05-03 на адвокатський запит від 20.03.2017 року, Заліщицькою районною державною адміністрацією розпоряджень з приводу надання дозволу на розробку чи затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, суборенду, постійне чи тимчасове користування, сервітуту, суперфіцію тощо на земельні ділянки, що розташовані на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області ОСОБА_1 з 01 січня 2008 року до моменту видачі довідки - не видавалися. Відповідно договори оренди, суборенди, сервітуту, суперфіцію тощо з даними громадянами не укладалися (а. с. 28).

У відповіді Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області від 06.04.2017 року № 01-580/05-03 на адвокатський запит зазначається, що у масиві на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за межами населеного пункту, з якого пропонується надання земельної ділянки громадянам, серед яких ОСОБА_1, розпорядження голови райдержадміністрації про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оренду, тимчасове чи постійне користування сервітуту, суперфіцію, не приймалися (а. с. 29).

Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано. У спірному випадку у відповідача були відсутні правові підстави для відмови від надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.

Суд звертає увагу, що органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що пов'язані з обмеженням реалізації певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не відповідає критеріям правомірності рішення суб'єкта владних повноважень в контексті статті 2 КАС України, відповідачем допущено порушення прав, свобод та інтересів позивача та не доведено правомірності рішення про відмову від надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір при поданні позовної заяви до Тернопільського окружного адміністративного суду в розмірі 640,00 грн. згідно з квитанцією від 29 березня 2017 року (а. с. 3). Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума судового збору у розмір 640,00 грн.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 07 березня 2017 року № 3-1017/0-296/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 , с. Шипівці, Заліщицький район, судовий збір в сумі 640,00 грн

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.