Справа № 567/9/17
Суддя: Венгерчук А.О.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/9/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 год. 15 хв.

05 травня 2017 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Стаднікова А.Г.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Демчук М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Острозі Рівненської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов'язання вчинити дію

в с т а н о в и в

03 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з вимогою зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії по інвалідності на один рік з 05 липня 2016 року.

В обґрунтування позову зазначила, що з 05 липня 2016 року вона перебуває на обліку в УПФ України в Острозькому районі Рівненської області та в зв'язку з чим їй призначена пенсія по інвалідності на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". На даний час вона працює на посаді, яка прирівнюється до посади державного службовця, зокрема головним бухгалтером Залісецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області, тобто на посаді яка відносить до категорії органів місцевого самоврядування, де отримує заробітну плату. Зазначаючи про те, що з 05 липня 2016 року відповідач, незаконно припинив виплату призначеної їй, як інваліду 3 групи пенсії, а в листопаді 2016 року незаконно відмовив у відновленні пенсійних виплат, просить зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії.

Відповідач подав до суду заперечення на позов, в судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, зазначивши, що діє в межах наданих Пенсійному фонду повноважень. За заявою відповідача, по справі уточнений відповідач - Корецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що з 05 липня 2016 року їй призначена пенсія по інвалідності на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як інваліду 3 групи загального захворювання. На даний час вона працює на посаді головного бухгалтера Залісецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області, де отримує заробітну плату.

З квітня 2015 року відповідач, посилаючись на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", відповідно до якого внесені зміни до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються та Закон України "Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928, яким було внесені зміни, зокрема у частину 7 ст.21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування»- « тимчасово у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування ( крім інвалідів 1 та 11 груп, інвалідів війни 111 групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України не виплачуються, припинив виплату їй пенсії, призначеної як інваліду 3 групи.

Вказуючи на те, що ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, який не було прийнято, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911 було звужено її соціальні права на отримання пенсії, просить позов задоволити. Зазначила, що відповідно до п.5 розділу 111 "Прикінцевих положень» Закону № 213- V111 від 02.03.2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року прийнятий не був, в зв'язку з чим з вказаної дати втратила чинність норма ЗУ «Про державну службу» та ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії ( щомісячне довічне грошове утримання ) за цими Законами не призначаються. Посилається на те, що на даний час їй, як особі, яка займає посаду, яка підпадає під дію ЗУ «Про державну службу», « Про службу в органах місцевого самоврядування«, пенсія призначалась відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пояснила, що 07.11.2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про відновлення пенсійних виплат, але 16.11.2016 року отримала відмову у відновленні виплати пенсії, яку вважає незаконною.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що з 05 липня 2016 року позивачці була призначена пенсія по інвалідності як інваліду 3 групи і на даний час позивач перебуває на обліку в Корецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області. На час призначення пенсії позивач була працюючою особою, та на даний час працює на посаді, яка відноситься до категорій посад органів місцевого самоврядування». З 01 січня 2016 року набув чинності ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928, яким було внесено зміни зокрема у частину сьому ст.21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» - « тимчасово, у період - 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування ( крім інвалідів 1 та 11 груп, інвалідів війни 111 групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії призначені відповідно до законодавства України не виплачуються». Порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії. Відповідно до ЗУ від 06.12.2016 року № 1774-V111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема були внесені зміни до ч.7 ст.21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», якими виплата пенсії відновлена з 01.01.2017 року.

Зазначаючи про те, що відповідач діяв в порядку, визначеному зазначеними законами, просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи загального захворювання та перебуває на обліку в Корецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності, як інвалід 3-ї групи, призначену відповідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується протоколом № 512 від 19.08.2016 та поясненнями сторін.

Після призначення пенсії позивач продовжує працювати на посаді головного бухгалтера Залісецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області, яка віднесена до категорії посади органів місцевого самоврядування.

У зв'язку з набранням чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, позивачу, як пенсіонеру, який працює на посаді яка віднесена до категорії посади органів місцевого самоврядування, призначену виплату пенсії з 05.07.2016 року було припинено .

07.11.2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Острозькому районі Рівненської області із заявою про відновлення виплати пенсії по інвалідності.

Листом від 16.11.2016 року управління Пенсійного фонду України в Острозькому районі відмовило у відновленні виплати пенсії по інвалідності, посилаючись на те, що позивач продовжує працювати на посаді, яка відноситься до категорії пасад органів місцевого самоврядування, тому немає підстав для відновлення виплати пенсії.

01 квітня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213.

До абзацу другого частини 1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" були внесені зміни, якими з 01 квітня 2015 року встановлено, що "тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, «Про службу в органах місцевого самоврядування», призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється". Дані зміни в законодавстві щодо обмеження виплати пенсій працюючим особам пролонговано на 2016 рік.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928, яким було внесені зміни, зокрема у частину 7 ст.21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування»-яким "тимчасово у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування ( крім інвалідів 1 та 11 груп, інвалідів війни 111 групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України не виплачуються.

На цій підставі управлінням Пенсійного фонду України у Острозькому районі Рівненської області з 05 липня 2016 року тимчасово припинено виплату пенсії позивачу, як інваліду 3-ї групи загального захворювання, призначеної за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з тим, що вона працює на посаді, яка прирівнюється до посади державного службовця, зокрема головним бухгалтером Залісецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області .

В той же час, відповідно до пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про державну службу" та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими законами не призначаються.

01 січня 2016 року набув чинності Закон України "Про внесення зсмін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911.

До абз. 2 ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" були внесені зміни, якими з 01 січня 2016 року встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Закону України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Управлінням Пенсійного фонду України у Острозькому районі Рівненської області позивачці з 05 липня 2016 року припинено виплату пенсії, як інваліду 3-ї групи загального захворювання, призначеної за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку з тим, що вона працює на посаді яка віднесена до категорії посади органів місцевого самоврядування .

Особи, які підпадали під дію Закону України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", пенсія призначалась відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, посада, на якій працює позивачка, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", Про службу в органах місцевого самоврядування" у зв'язку з чим, передбачені ч.1 ст.47 та ст.54 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для невиплати ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали.

Отже, починаючи з 05 липня 2016 року право ОСОБА_1 на отримання пенсії є порушеним відповідачем.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статетю 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" закріплено основоположні принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, серед яких є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд вважає, що позивача було позбавлено пенсії в порушення вимог та положень ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.ХІ.1950 (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі - Конвенція) в поєднанні зі ст.1 Першого протоколу.

Відповідно до Конвенції, Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Стаття 14 Конвенції передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", дискримінація - рішення, дії або бездіяльність, спрямовані на обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (далі - певні ознаки), якщо вони унеможливлюють визнання і реалізацію на рівних підставах прав і свобод людини та громадянина; непряма дискримінація - рішення, дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика, які формально є однаковими, але під час здійснення чи застосування яких виникають чи можуть виникнути обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за їх певними ознаками, крім випадків, якщо такі дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика об'єктивно виправдані метою забезпечення рівних можливостей для окремих осіб чи груп осіб реалізовувати рівні права і свободи, надані Конституцією і законами України.

Водночас, всупереч ст.14 Конвенції, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, позивачу з огляду на її рід занять припинено виплату пенсії в той час як без будь-якого об'єктивного і розумного обґрунтування виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в однаковому із позивачем положенні, однак мають інший рід занять. Виплата такої пенсії не зупинена іншим особам, які працюють в інших сферах та секторах державного впливу та економіки.

Таким чином, має місце вочевидь наявне запровадження дискримінації відносно позивача при здійсненні останньою права на мирне володіння майном та отримання призначеної пенсії.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Надбавки, доплати та пенсії є майном в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст.1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння. Таке сподівання виникло у позивача з моменту призначення пенсії по інвалідності та на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та набуття права на її виплату із зазначеного часу.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 pоку).

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституціяю як акта прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Коституційного Суду України від 06.07.1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Згідно ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване статтями 22, 46, 58 Конституції України, статтею 14, статтею 1 Першого протоколу Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм чинного законодавства.

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що з 05 липня 2016 року (з урахуванням позовних вимог та строку звернення позивачки до суду, а саме 03.01.2017 року) виплата пенсії, призначеної ОСОБА_1 як інваліду 3-ї групи відповідно до Закону України "Про загальнообов'язковедержавне пенсійне страхування", підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Одночасно суд вважає, що у відновленні пенсії ОСОБА_1, як інваліду 111 групи на один рік слід відмовити, в зв'язку з тим, що з 01.01.2017 року, відповідно до ЗУ від 06.12.2016 року № 1774- V111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України«, зокрема були внесені зміни до ч.7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», яким виплата пенсії позивачці відновлена з 01.01.2017 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, сплачений позивачкою судовий збір при подачі позовної заяви у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області .

Керуючись положеннями ст. 8, 9, 11, 94, 128, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_1 до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов'язання вчинити дію задовольнити частково.

Зобов'язати Корецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії, як інваліду 3 групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 05 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року включно.

Присудити до стягнення на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особами, які брали участь у справі, але не були присутні при її проголошенні. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.