Справа № 338/456/17
Суддя: Круль І.В.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/456/17

15 травня 2017 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої-судді Круль І.В.

з участю: секретаря Матлюк Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Богородчани справу в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську молодшого лейтенанта поліції Харука Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №1 батальйону УПП у м. Івано-Франківську Харука І.М. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР №828516 від 19 квітня 2017 року. Позовні вимоги мотивує тим, що тим, що 19 квітня 2017 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухався в м. Івано-Франківську по вул. Грушевського, за необхідності зупинився. На пішоходному переході стояв автомобіль. Зупинився на віддалі 10 метрів від даного автомобіля, включивши аварійну сигналізацію. Коли почав рух автомобілем, до нього підійшов працівник патрульної поліції, та звинуватив в тому, що, начебто, порушено п.15.9 "г" ПДР, а саме: що зупинив транспортний засіб на відстані ближче 10 метрів від пішохідного переходу.

Так як це не відповідало дійсності, та не було представлено доказів порушення правил дорожнього руху, він запропонував виміряти віддаль від переходу до місця зупинки автомобіля. Однак інспектор поліції, не маючи засобів вимірювання, віддаль виміряв приблизно та виніс незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення. Вважає, що вказана постанова є необґрунтованою й протиправною, а дії відповідача неправомірні.

Позивач в судові засідання не з'являється, в поданій заяві, заявлений позов підтримав з наведених в позовній заяві мотивів, просить задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з'явився. В поданім запереченні позов вважає безпідставним, просить відмовити в його звдоволенні.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні їй відповідати.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, застосування уповноваженим на те органом і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетентності, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач, 19 квітня 2017 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухався в м. Івано-Франківську по вул. Грушевського, у зв'язку з необхідністю зупинився. На пішоходному переході стояв автомобіль. Зупинився на віддалі 10 метрів від даного автомобіля, включивши аварійну сигналізацію. Коли почав рух автомобілем, до нього підійшов працівник патрульної поліції, та звинуватив в тому, що, начебто, порушено п.15.9 "г" ПДР, а саме: що зупинив транспортний засіб на відстані ближче 10 метрів від пішохідного переходу. Відповідач склав постанову серії АР № 828516 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст.122 КУпАП, а саме: що водій зупинив транспортний засіб ближче 10 метрів від пішохідного переходу, порушивши п.15.9 "г" ПДР, та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Вказана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Дана постанова не підтверджена жодними доказами вчинення позивачем адміністративного порушення за ч. 1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Посилання на жоден з цих доказів у винесеній постанові немає. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

З матеріалів справи не видно, що такий обов'язок суб'єктом владних повноважень виконано.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст. 256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 258 КУпАП, протокол може не складатись у разі вчинення адміністративних порушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Однак, системний аналіз положень Кодексу, в тому числі ч.5 ст.258 КУпАП дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків коли порушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі. Такі ж вимоги містяться у Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства Внутрішніх справ №1376 від 06 листопада 2015 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 р.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Жодних доказів, які б спростовували позицію позивача та підтверджували, що останній допустив порушення п. 15.9 "г" Правил дорожнього руху, відповідач суду не представив. Представлений відповідачем диск з написом "Мартинець" не підтверджує порушень позивачем ПДР. При його перегляді встановити відстань до пішоходного переходу неможливо, що не дає змоги чітко визначити, що транспортний засіб стояв ближче 10 метрів від пішохідного переходу. Вимірювання відстані працівниками патрульної поліції не проведено. В той же час даний диск підтверджує непрофесійність та неправомірність дій відповідача при складанні постанови.

Оскільки не доведено та не підтверджується належними доказами, вчинення позивачем адмінпорушення передбачені ст.1 ст. 122 КУпАП, то виключає підставність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Виходячи з наведеного, постанова про адміністративне правопорушення серії АР № 828516 від 19 квітня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного в ст.ст. 9, 122, 247, 283, 287 КУпАП, керуючись ст.ст. 158- 163 КАС України, суд , -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську молодшого лейтенанта поліції Харука Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задоволити.

Визнати постанову від 19 квітня 2017 року серії АР № 828516в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.122 КпАП України незаконною та скасувати.

Постанова може бути оскаржена з часу отримання, в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Головуюча Круль І.В.