Справа № 2-а-204/11/1522
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2011-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-204/11/1522

Категорія:6.1Головуючий в 1 інстанції: Науменко А.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

секретар Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мега-Експо" на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2011 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Мега-Експо" до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Вікандр - 2006» про зобовязання вчинити певні дії, визнання нечинними в частині рішення міської ради від 29 вересня 2005 року та 09 листопада 2005 року, визнання нечинним рішення комісії в частині скасування Акту погодження, визнання в частині недійсним земельного аукціону від 15 травня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2005 року позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Експо», звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради з адміністративним позовом у якому (з урахуванням уточнень а.с.8-16, т.2 ) просив: зобов'язати Одеську міську раду розглянути на черговій сесії проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,9184 га, розташованій за адресою: м.Одеса, 6-й км Овідіопольскої дороги, для будівництва та подальшої експлуатації торгівельно-виставкового комплексу та за результатами розгляду прийняте відповідне рішення; зобов'язати виконавчий комітет Одеської міської ради розглянути питання щодо затвердження договору на право забудови, укладеного між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ТОВ «Мега-Експо» та надання дозволу на будівництво торгівельно-виставкового комплексу за адресою: м.Одеса, 6-й км Овідіопольскої дороги; визнати нечинним рішення Одеської міської ради № 4422-ІV від 29 вересня 2005 року в частині включення до Переліку земельних ділянок, що підлягають продажу субєктам підприємницької діяльності під забудову на земельних торгах шляхом проведення аукціонів вказаної ділянки; визнати нечинним рішення Одеської міської ради № 4842-ІV від 09 листопада 2005 року в частині затвердження технічного паспорту та стартової ціни вказаної земельної ділянки та в частині проведення земельних торгів з продажу вказаної земельної ділянки; визнання нечинним рішення Комісії по узгодженню місць розміщення об'єктів у м. Одеси від 20 вересня 2005 року, протокол № 28 в частині скасування Акта узгодження місця розміщення об'єкту, затвердженого на засіданні комісії від 06 листопада 2003 року, протокол № 3; визнати недійсним земельний аукціон, що відбувся 15 травня 2006 року в частині продажу земельної ділянки площею 3,9184 га, розташованій за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольскої дороги.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.08.2003 року, позивач звернувся до Одеської міської ради з клопотанням про надання в довгострокову оренду земельної ділянки площею до 6 га, розташовану на шостому кілометрі Овідіопольської дороги в Малиновському районі м. Одеси, для проектування, будівництва й подальшої експлуатації торгівельно-виставкового комплексу.

На підставі п.п. 3.1.3.-3.1.5. п.3 „Правил забудови м. Одеси", затверджених рішенням Одеської міської ради від 26.09.2003 р. № 1716-ХХІV подання про погодження місця розташування будівництва ТОВ „Мега-Експо" - земельною комісією Одеської міської ради було , а відповідному засіданні комісії від 06.11.2003 року було погоджене місця розташування об'єкту.

07.06.2004 року позивачем було направлено до Одеської міської ради наступні документи: Акт узгодження місця розташування об'єкту, затверджений на засіданні комісії по від 06.11.2003 р., викопіювання з Генерального плану м. Одеси, план земельної ділянки з нанесенням варіантів розміщення обєкту та зазначенням його загальної площі, ескізний проект, розроблений проектною організацією ВАТ „Одесцивільпроект", та погоджений Управлінням архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради (висновок № 512/04 від 15.06.2004 р.), довідку управління земельних ресурсів про відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Крім того, позивач погодив місце розташування та здійснення будівництва торгівельно-виставкового комплексу з КП „Міжнародний аеропорт Одеса", Украероцентром Генерального штабу Збройних сил України Міністерства оборони України, Державним підприємством Обслуговування повітряного руху України, Державним департаментом авіаційного транспорту Міністерства транспорту та зв'язку України, а також отримало позитивні висновки щодо місця розташування та здійснення будівництва від Українського державного проектно-технологічного науково-дослідного інституту цивільної авіації „Украеропроект".

В результаті розгляду клопотання ТОВ „Мега-Експо" від 18.08.2003 року № 4 та відповідних документів, згідно до ч. 5 ст. 123 ЗК України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування", п.п. 6.3.3. та 6.3.4. п. 6 Правил забудови м. Одеси та п.п. 3.2. п. 3 рішення Одеської міської ради від 26.07.2002 року № 263-ІV, Одеським міським головою було прийнято розпорядження від 17.12.2004 року № 1930-01р, яким фактично надано згоду про надання йому в оренду земельної ділянки площею 3,9 га, та згоду на розробку проекту відведення даної земельної ділянки.

На підставі даного розпорядження, позивач замовив в землевпорядній організації ПП „Геоконсалтинг" розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,9 га. В результаті здійснення геодезичної зйомки площу даної земельної ділянки було уточнено - 3,9184 га. На підставі ч. 6 ст. 123 ЗК України, ст. 9 Закону України „Про експертизу землевпорядної документації" розроблений проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки було у 2005 році погоджено з відповідними органами: Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради, Одеським міським управлінням земельних ресурсів, Державним управлінням екології та природних ресурсів в Одеської області, міською санітарно-епідеміологічною, службою управління охорони об'єктів культурної спадщини в Одеській області. В результаті здійснення державної землевпорядної експертизи в Одеському обласному головному управлінні земельних ресурсів, позивач отримав позитивну оцінку згідно з висновком від 12.04.2005 р. №618. Далі проект було передано до Одеської регіональної філії ДП „Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України", де спірну земельну ділянку було внесено до Індексної кадастрової карти м. Одеси та присвоєно індексний кадастровий номер.

Паралельно розробці проекту відведення спірної земельної ділянки, відповідно до п. 5 Правил забудови м. Одеси, ТОВ „Мега-Експо" замовило в проектній організації ВАТ „Одесцивілпроект" розробку робочого проекту будівництва комплексу на спірній земельній ділянці. Розроблений робочий проект будівництва торгівельно-виставкового комплексу на вказаній земельній ділянці у встановленому чинним законодавством порядку було узгоджено з Управлінням архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради, Державним управлінням екології та природних ресурсів в Одеській області, Одеською обласною санітарно-епідеміологічною службою, Територіальним управлінням державної інспекції з енергозбереження по Одеській області, Головним управлінням Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Одеській області, КП «Міжнародний аеропорт Одеса", КП Міськзелентрестом, а також було отримано позитивний висновок експертизи ДП „Чорноморський експертно-технічний центр", Держнаглядохоронпраці та Одеської обласної служби Української державної інвестиційної експертизи Державного комітету України з будівництва.

На початку квітня 2005 року на підставі п.п. 6.2. Правил забудови м. Одеси між ТОВ «Мега-Експо" та Виконкомом Одеської міської ради в особі міського голови було укладено договір на право забудови, згідно якого ТОВ „Мега-Експо" було надано право забудови спірної земельної ділянки.

29.09.2005 р. Одеська міська рада прийняла рішення № 4422-ІV, яким визначила та затвердила перелік земельних ділянок, що підлягають продажу субєктам підприємницької діяльності під забудову на земельних торгах, та включила до даного переліку спірну земельну ділянку під №37, цільове призначення - будівництво та обслуговування торгівельно-складського комплексу.

Позивач уважав, що спірним рішенням та бездіяльністю відповідачів порушуються його право на отримання в оренду та забудову вказаної земельної ділянки, у звязку з чим просив задовольнити адміністративний позов.

Представники відповідачів, третьої особи у задоволенні позову просили відмовити.

10 квітня 2007 року вказаний адміністративний позов, ухвалою господарського суду Одеської області залишений без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання ( а.с.81,т.2).

09 квітня 2009 року ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суд, ухвалу господарського суду Одеської області від 10.04.2007 року - скасовано, справу направлено до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду ( а.с. 126,т.2).

Ухвалою Приморського районного суду Одеси від 11 лютого 2010 року залучено до участі у справі в якості 3-ї особи товариство з обмеженою відповідальністю «Вікандр-2006» ( а.с.194,т.2).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2011 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлені наступні обставини у справі.

17 грудня 2004 року розпорядженням Одеського міського голови № 1930-01р, надано згоду ТОВ «Мега-Експо» на розробку проекту землеустрою щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 3,9 га за адресою м. Одеса, 6-й км Овідіопольскої дороги та згоду на розробку проекту відведення даної земельної ділянки.

Рішенням Одеської міської ради від 29 вересня 2005 року №4422 „Про визначення та затвердження переліку земельних ділянок, що підлягають продажу на торгах у 2005-2006 роках", визначено та затверджено перелік земельних ділянок, що підлягають продажу суб'єктам підприємницької діяльності під забудову на земельних торгах шляхом проведення аукціонів. В п. 34 додатку до цього рішення Одеської міської ради визначена земельна ділянка площею 3,9184 га за місцем розташування: м. Одеса, шостий кілометр Овідіопольської дороги, мінімальною вартістю 7915168,0грн.

Рішенням Одеської міської ради від 09 листопада 2005р. №4842- ІV « Про продаж земельних ділянок розташованих у м.Одеса, на земельному аукціоні затверджено технічні паспорти та стартові ціни земельних ділянок на земельних торгах у 2005-2006 роках.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розпорядженням міського голови від 17.12.2004 року № 1930-01р про надання згоди позивачу на розробку проекту землеустрою щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 3,9 га для проектування, будівництва й подальшої експлуатації торгівельного-виставкового комплексу за адресою: м. Одеса, шостий кілометр Овідіопольської дороги, не є юридичним наданням згоди на передачу ділянки в оренду. Оскільки , відповідно до ст. 123 ЗК України ( в редакції на час прийняття розпорядження) встановлено порядок надання у постійне користування земельних ділянок, відповідно до якого особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради. Зазначене клопотання розглядається протягом місяця за результатом якого приймається відповідне рішення Одеської міської ради.

При цьому судом відхилено посилання позивача на той факт, що згадана процедура була змінена підпунктом 3.2. пункту 2 рішення Одеської міської ради від 26.07.2002 року № 263-ІV "Об утверждении "Временных Правил застройки г. Одессы" , оскільки відповідно до підпункту 34 пункту 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Пунктом 3 "Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004. року № 677, передбачено, що проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі рішення сільської, селищної, міської ради, до повноважень якої належить надання у користування або передачу у власність земельних ділянок, а відтак до повноважень міського голови відповідно до ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні не віднесено вирішення земельних питань.

Урахувавши наведене суд першої інстанції дійшов до висновку, що Одеська міська рада, прийнявши рішення, яким делегувала міському голові власні повноваження з земельних питань, порушила вимоги частини 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, розпорядження міського голови було прийнято з перевищенням повноважень, внаслідок чого суд першої інстанції застосував до спірного розпорядження наслідки нікчемності правочину.

Окрім того, суд першої інстанції, вирішуючи питання, врахував, що рішенням Одеської міської ради від 21.04.2005 року № 3825-ІV «Про розгляд протесту прокурора Одеської області від 23.03.2005 року № 7/1-32исх.-05» було скасовано рішення Одеської міської ради, що надавало Одеському міському голові непередбачені законодавством повноваження щодо розгляду земельних питань, тобто, подальше замовлення позивачем розробки проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки без надання відповідного погоджувального рішення Одеської міської ради є самоправними діями та, відповідно не може породжувати відповідальних дій щодо його розгляду з боку самої Одеської міської ради.

Під час зясування обставин справи судом першої інстанції встановлено, що у позивача відсутні докази того, що на час прийняття рішення про відчуження спірної земельної ділянки шляхом аукціону, Одеській міській раді було відомо про наявність розробленого та погодженого (готового для розгляду) проекту землеустрою щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки площею 3,9 га. , оскільки за вхідним № 02-05/1020-08, на який посилається позивач в позові, в Одеському міському управлінні земельних ресурсів зареєстрований запит від ОФ ЗАТ «ОСОБА_1Ес.Ем.» та під цим номером надана відповідь від 29.07.2005 року.

Аналізуючи Рішенням Одеської міської ради від 29.09.2005р. №4422 „Про визначення та затвердження переліку земельних ділянок, що підлягають продажу на торгах у 2005-2006 роках" суд першої інстанції виходив із того, що рада відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» діяла в межах своїх повноважень.

Пославшись на припис ч.6 статті 60 цього Закону суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржені рішення Одеської міської ради від 29.09.2005 року за №4422-ІV «Про визначення та затвердження переліку земельних ділянок, що підлягають продажу суб'єктам підприємницької діяльності під забудову на земельних торгах у 2005-2006 роках»та рішення від 09.11.2005 року №4842-ІV «Про продаж земельних ділянок розташованих у м. Одеса, на земельному аукціоні», яким було затверджено технічні паспорти та стартові ціни земельних ділянок на земельних торгах у 2005-2006 роках, прийняті у спосіб та в межах повноважень, передбачених Конституцією України та зазначеними відповідачами положеннями законів України, не порушуючи при цьому прав та законних інтересів позивача, з огляду на відсутність у позивача правових підстав для одержання в оренду спірної земельної ділянки.

Зазначивши, що лише на сесії міської ради розглядається відповідна землевпорядна документація та приймаються рішення по відповідним проектам, яки оформлені, погоджені та передані на розгляд сесії у відповідному порядку, суд першої інстанції встановив, що у справі не має доказів передачі у період з 2005 року та на час розгляду справи до Одеської міської ради проекту землеустрою відведення позивачу в оренду спірної земельної ділянки.

Суд погодився з доводам представника виконкому, що у позивача відсутні правові підстави ставити питання щодо зобов'язання Виконавчого комітету Одеської міської ради прийняти рішення, яким затвердити договір на право забудови між Виконавчим комітетом Одеської міської ради та ТОВ «Мега-Експо» та надати дозвіл на виконання будівельних робіт з огляду на те, що не надано доказів наявності відповідних правовстановлюючих документів на земельну ділянку та подання зазначеного договору на розгляд виконкому, як колегіального органу.

Щодо оскарження Акта комісії по узгодженню місць розміщення об'єктів у м. Одеси від 20.09.2005 р. (протокол № 28), в частині скасування Акта узгодження місця розміщення об'єкта, затвердженого на засіданні комісії від 06.11.2003 р. (протокол № 3), суд зазначив, що оскаржуючи дії Комісії, позивач не зазначив її як орган владних повноважень та не визначив її як відповідача по справі.

З приводу вимог про визнання нечинними земельних торгів, суд першої інстанції пославшись на приписи ст. 134-137 ЗК України , зазначив , оскільки торги є дією, "що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків", тобто правочином у розумінні ч. 1 ст. 202 ЦК України, тому вони можуть бути визнані недійсними тільки з будь-яких підстав, передбачених для недійсності правочинів (ст. ст. 203 215 та ін. ЦК України).

З приводу доводів адміністративного позову про відсутність ліцензії, суд першої інстанції проаналізувавши приписи ст.19 Конституції України, ст. 5 ГК України,ст.ст.8, 24 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", Положення про Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2007 року N 667 дійшов до висновку, що законодавчо визначено тільки один вид нормативно-правового акта, положення якого встановлюють певні умови до провадження виду господарської діяльності, що ліцензується - це Ліцензійні умови, до яких також встановлено обов'язкові вимоги щодо порядку їх затвердження.

Враховуючи вищезазначені законодавчі вимоги до нормативно-правового інституту ліцензійних умов, на момент проведення спірного аукціону по продажу вказаної земельної ділянки від 15.05.2006 року на думку суду першої інстації не існувало чинних ліцензійних умов для діяльності з проведення земельних торгів.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2000 року N 1698 "Про затвердження переліку органів ліцензування" було затверджено перелік органів ліцензування. В переліку органів ліцензування визначаються всі органи ліцензування видів господарської діяльності, ліцензування яких передбачено чинною на даний час редакцією статті 9 Закону про ліцензування. В зазначеному акті на момент проведення аукціону також було відсутнє визначення відповідного органу ліцензування.

Таким чином, законодавство України на час виникнення спірних правовідносин, не надавало можливості суб'єктам підприємницької діяльності отримати зазначений дозвіл (ліцензію) тобто положення Земельного кодексу України, що передбачають необхідність наявності дозволу (ліцензії), без визначення органу, що видає ліцензії, переліку документів, необхідних для їх отримання та Ліцензійних умов провадження такої діяльності, відповідно до вимог частини 1 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 24 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Окрім того , суд першої інстанції зазначив, що листом від 04.04.2003 року N 2006 Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва також зазначив, що у зв'язку з відсутністю Ліцензійних умов, якими встановлюються кваліфікаційні, організаційні, технологічні та інші умови для провадження господарської діяльності, суб'єкт господарювання може здійснювати вказану діяльність без ліцензії до прийняття зазначених Ліцензійних умов.

Урахувавши наведене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що Одеська міська рада, як розпорядник спірною земельною ділянкою, прийнявши рішення про її продаж шляхом проведення аукціону й потім уклавши з переможцем ТОВ «Вікандр-2006» договір купівлі-продажу, не порушило будь-яких норм діючого законодавства, що регулює порядок проведення торгів. Позивачем не наведені будь-які підстави для визнання аукціону недійсним в порядку ст.ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, юридична особа, яка здійснювала проведення спірного земельного аукціону не мала можливості одержати ліцензію у встановленому законом порядку, оскільки законодавчо не було визначено орган, що видає ліцензії та не розроблено відповідних Ліцензійних умов для вищезгаданого виду господарської діяльності та взагалі не визначена позивачем, як відповідач по праві та відмовив у задоволенні адміністративному позову у повному обсязі.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними по суті і такими, що узгоджуються із приписами ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, КАС України,

Так, підставами для визнання акта (дій, бездіяльності) протиправним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який цей акт прийняв. Обовязковою умовою визнання акта (дій, бездіяльності) протиправним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи керуються в своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних правовідносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальної громади, а також передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам і юридичним особам.

Статтею 83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права і законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади й органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права і законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; та ін.

Спірна земельна ділянка є самостійним об'єктом нерухомості та, згідно ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» складає самостійний об'єкт права власності.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2000 р. № 4-рп/ 2000 по справі № 1-16/2000, правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами. Одним зі способів зміни форми власності є приватизація, в процесі якої відбувається відчуження на користь фізичних або юридичних осіб майна, що є комунальною власністю. Порядок відчуження такого майна встановлюється законами, зокрема, Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Стаття 3 вказаного Закону передбачає три способи малої приватизації - викуп, продаж на аукціоні, за конкурсом. Норми, які регламентують ці відносини, містяться в нормативно-правових актах з питань приватизації - законах, Указах Президента України, наказах Фонду державного майна України й інших. Аналіз даних актів свідчить про існування конкурентних і неконкурентних способів приватизації, а також особливого режиму приватизації, що здійснюється членами трудового колективу підприємства - об'єкта приватизації. Відповідно до вимог діючого законодавства, міські Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають в комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні, за конкурсом; викупу. Таким чином, Законом передбачене альтернативне право включення об'єктів до переліку приватизації, Одеська міська рада виконала повноваження і реалізувала права, які надані й ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Крім того, діючим Земельним кодексом України (ст. 124) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів у формі аукціону. Зазначена стаття встановлює випадки із загального правила (частина 2 ст. 134). До таких виключень відносяться земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі виключного кола обставин. Матеріалами справи підтверджено, що позивач , ТОВ «Мега-Експо», до зазначеної категорії груп не належить.

Визнання неправомірними проведення аукціону щодо спірної земельної ділянки можливо за умови порушення Одеською міською радою положення ст.ст. 135-136 ЗК України. Зазначених порушень позивачем не наведено. Торги, які передбачені рішенням Одеської міської ради № 4422-ІV від 29.09.2005 р., є, за своєю юридичною природою - аукціоном, та відповідно до ст. 135 Земельного кодексу України та Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» є найпривабливішим та законним способом відчуження комунального майна. Згідно вимог діючого законодавства, а саме Законом України «Про оренду землі» та ст. 82, 124, 125 Земельного кодексу України, позивачем не було оформлено ані право власності, ані право користування спірним об'єктом нерухомості. Таким чином, Одеська міська рада, в межах своїх повноважень, з метою найбільшого поповнення місцевого бюджету прийняла оскаржені рішення.

Матеріалами справи також підтверджено, що належного доказу такого звернення до відповідачів позивачем у судовому засіданні не надано, тому і відсутні правові підстави зобовязувати Одеську міську раду та виконавчий комітет Одеської міської ради вчиняти певні дії щодо розгляду наведених у позовній заяві питань.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову про визнання нечинним акту Комісії по узгодженню місць розміщення обєктів у м.Одесі, оскільки Комісія не вказана у якості відповідача у справі, а отже позивачем в цій частині позовних вимог обраний не вірний спосіб захисту.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведені обставини, які свідчать, що рішеннями, діями та бездіяльністю відповідачів порушенні його права та свободи.

На спростування доводів апеляційної скарги з того приводу, що до закінчення провадження у Вищому адміністративному суді України чинною була ухвала господарського суду Одеської області від 16.01.2006 року, якою заборонено Одеській міській раді, виконавчому комітету Одеської міської ради, Управлінню земельних ресурсів Одеської міської ради вчиняти будь-які дії стосовно продажу на земельних торгах спірної земельної ділянки, колегія суддів зазначає, що ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2006 року вищевказана ухвала суду була скасована, а у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову було відмовлено (а.с.122-126, т.1).

Погоджуючись із доводами апеляційної скарги з приводу застосування інституту нікчемності правочинів до правових актів індивідуальної дії ( розпорядження Одеського міського голови від 17.12.2004 року) колегія суддів зазначає, що помилковість висновків суду першої інстанції у вказаній частині рішення не є безумовною підставою для його скасування.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо порушення відповідачем вимог ст. 16 Закону України «Про оренду землі» колегія суддів зазначає, що за приписами ч.6 ст.16 вказаного Закону (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) наявність двох або більше заяв (клопотань) на оренду однієї і тієї самої земельної ділянки, що перебуває в державній або комунальній власності, зобовязує відповідні органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування проводити аукціон або конкурс щодо набуття права оренди земельної ділянки, між тим вона не регулює відносин з приводу рішення цього субєкта щодо продажу цих земельних ділянок шляхом проведення аукціону.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими та такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права,які є підставою для його скасування , при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мега-Експо" залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2011 року у справі № 2-а-204/11/1522 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в повному обсязі 10 жовтня 2011 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян