Справа № 707/716/17
Суддя: Морозов В. В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2017 року м Черкаси
Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Морозов В.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити дії,

встановив:
До суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_2 , в якій просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України (протокол 8 від 27.01.2017 року) про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 10.11.2016 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 та виплатити призначену грошову допомогу через ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.11.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.04.1997 позивач отримав ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 10.04.1997 Серія 2-18 А3 № 174172. 10.11.2016 згідно з довідкою до акту огляду МСЕК Серії 12 ААА № 534147 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У зв`язку з цим, як вказує позивач, в нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011- XII від 20.12.1991, Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, та інших нормативно-правових актів у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Позивач зазначає, що ним були подано заяву до ІНФОРМАЦІЯ_2 про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби, проте листом № 6/8/5/416 від 28.02.2017 на підставі протоколу № 8 від 27.01.2017 у задоволенні зазначеної заяви ОСОБА_1 було відмовлено. З огляду на викладене позивач вважає, що відповідачем порушено його право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця, інвалідність якого настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на підставі чого позивач і звернувся до суду.

На підставі вимог ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку скороченого провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше п`яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Представником Міністерства оборони України подано до суду заперечення проти адміністративного позову у строк, передбачений ч. 5 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, які мотивовані тим, що листом заступника МОЗ України від 27.04.2016 № 16.06-16/625-16/10515, зазначається, що днем встановлення інвалідності, у розумінні п.4 ч.2 ст.16 Закону № 2011- XII та п.3 Порядку № 975, вважається день проходження громадянином первинного огляду МСЕК. Дата підвищення групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа надала суду заперечення щодо позовних вимог, в яких просила також відмовити в задоволенні позову.

На підставі вимог ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку скороченого провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 проходив військову службу в період з 11.01.1989 (наказ № 21) по 11.03.1989 (наказ № 201), в тому числі приймав участь в роботі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 4267/05 від 19.05.2015 (а.с. 20) та військовим квитком НОМЕР_1 (а.с. 21).

Згідно експертного висновку Черкаської обласної спеціалізованої ВКК № 3429 від 24.02.1997 ОСОБА_2 отримав захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 13).

Позивачу відповідно до довідки МСЕК від 10.04.1997 Серії 2-18 АЗ № 174172 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювань, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 18).

Відповідно до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) Серії НОМЕР_2 , вкладка № НОМЕР_3 , ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 11).

10 листопада 2016 року на підставі довідки до акта огляду МСЕК Серії 12 ААА № 534147 позивачу безтерміново було встановлено II групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 15).

10 листопада 2016 року Придніпровським управлінням праці та соціального захисту населення встановлено позивачу статус інваліда війни другої групи безтерміново, про що було видано посвідчення Серії НОМЕР_4 (а.с. 11).

Згодом, позивач звернувся з письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням позивачу II групи інвалідності.

Однак, листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 6/8/5/416 від 28.02.2017 у задоволенні зазначеної заяви ОСОБА_1 було відмовлено. Даний лист мотивований тим, що комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (протокол № 8 від 27.01.2017) дійшла висновку про відмову у призначенні позивачу одноразово допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. Крім того, повідомили, що Закон України від 04.07.2012 № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», яким змінено редакцію ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (на виконання якого було прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013), набрав чинності 1 січня 2014 року. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тобто, дія постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 та нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 1 січня 2014 року. Тобто, дія вищевказаних законодавчих та нормативно-правових актів на позивача не поширюється (встановлено інвалідність до 1 січня 2014 року).

Вирішуючи даний спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що згідно статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, тому до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на день встановлення позивачу ІІ групи інвалідності - 10.11.2016.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З огляду на те, що ІІ група інвалідності позивачу вперше була встановлена 10.11.2016 року, суд приходить до висновку, що Міністерство оборони України при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги має керуватися п. 6 Порядку, затвердженого Постановою 25 грудня 2013 року № 975, оскільки на час встановлення ІІІ групи інвалідності ані ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ані Постанова Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013р. не діяли, а чинне на той час законодавство не передбачало обмеження періоду, протягом якого інвалід зберігав право на збільшення розміру допомоги у випадку зміни групи інвалідності.

Відтак, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІ групи інвалідності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про визнання протиправною відмови Міністерства оборони України у призначенні йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності неправомірними.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з Міністерства оборони України суми одноразової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, то суд виходить з наступного.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що підставою для виплати одноразової допомоги в разі інвалідності є відповідне рішення Міністерства оборони України, і підстав для стягнення такої суми за відсутності відповідного рішення немає.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у поєднанні із ч. 2 статті 11 цього Кодексу, суд вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобов`язати відповідача розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтями 9, 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, статтями 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 100, 102, 128, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суддя, -

постановив:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України (протокол № 8 від 27.01.2017) про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 10.11.2016.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

У решті вимог позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: В. В. Морозов