Справа № 275/706/16-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Лівочка Л.І.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"11" травня 2017 р. Справа № 275/706/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від "03" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" про визнання протиправними бездіяльності та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати протиправну бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області з приводу незабезпечення надання пільг як пенсіонеру МВС з 27 січня 2016 року без врахування обмеження доходу на одного члена сім'ї у розмірі податкової соціальної пільги та зобов'язання надати пільги. Також, позивач просив здійснити перерахування за спожитий природний газ за рахунок субвенцій з державного бюджету постачальнику природного газу ТОВ «Житомиргаз Збут» в сумі 14 303,74 грн. за період опалювального сезону з 27.01.2016 року по 31.04.2016 року та з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року.

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про задоволення позовних вимог. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що обставини щодо його права на пільги встановлені судовим рішенням, а тому суд не мав права розглядати вказані питання, оскільки це суперечить ч.1 ст.72 КАС України та висновкам Європейського Суду з прав людини. Також, апелянт посилається на рішення Конституційного суду щодо забезпечення громадян права на соціальний захист.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 01.08.2009 року призначено пенсію за вислугою років та він є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до ч.5 та ч.6 ст.22 Закону України «Про міліцію» до 07.11.2015 року користувався пільгами.

01 грудня 2015 року відповідач повідомив його про те, що в зв'язку з втратою чинності Закону України «Про міліцію», з 07.11.2015 року він втратив право на пільги, що стало підставою для звернення до суду.

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року в адміністративній справі №275/149/16-а було визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області щодо незабезпечення з 07.11.2015 року надання ОСОБА_3, встановлених статтею 22 Закону України «Про міліцію» та зобов'язано відповідача, починаючи з 07.11.2015 року забезпечити надання ОСОБА_3 пільг, встановлених статтею 22 Закону України «Про міліцію» відповідно до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім»ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 №389 в редакції станом на 07 листопада 2015 року.

На виконання судового рішення позивачем було подано відповідачу довідку про склад сім' ї та довідку про доходи дружини та декларацію про його доходи. Листом від 05.10. 2016 року УПСЗН Брусилівської РДА повідомило ОСОБА_3, що він не має права на отримання пільг у зв'язку з перевищенням величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 27.01.2016 до п. 2 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 № 389 було внесено зміни та слова «Про міліцію» (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні), виключено.

Саме у зв'язку з прийняттям вказаної постанови позивач звернувся до суду з вказаним позовом про відновлення його права на пільги з 27.01.2016 року.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з моменту втрати чинності Закону України «Про міліцію», законодавство, що регулює статус працівників та пенсіонерів органів внутрішніх справ, не містить норм, які встановлюють пільги пенсіонерам МВС.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, правовий і соціальний захист працівників міліції та їх пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 року N 565-XII (далі по тексту -Закон № 565-XII).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону № 565-XII, в редакції, чинній на час призначення позивачу спірної пільги, працівникам міліції та членам їх сімей надавалась 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Згідно із ч. 6 ст. 22 Закону № 565-XII за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

Пунктом 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року в ст. 22 Закону № 565-XII частини 6 та 7 викладено у новій редакції, а саме: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Згодом, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII (далі по тексту -Закон №76-VIII) внесені зміни в Закон № 565-XII і ч. 7 ст. 22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаного Закону №76-VIII Кабінетом Міністрів України 04.06.2015 прийнято постанову № 389, яка набрала чинності 01.07.2015 та якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі по тексту - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Пунктом 2 цього Порядку дія останнього поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом № 565-XII.

Таким чином, у період з часу призначення позивачу пільг та до 01.07.2015 чинним законодавством встановлювалось право певного кола осіб, відповідно до Закону № 565-XII, на отримання 50% знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. Механізм реалізації вказаного права підзаконними нормативно-правовими актами не встановлювався.

З набранням чинності Закону №76-VIII внесено зміни до Закону № 565-XII, за змістом яких право на отримання працівниками міліції та членами їх сімей, а також працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, 50% знижки плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо збережено, за змістом і колом осіб не звужено.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавцем встановлено умову, за наявності якої вказана пільга призначається, а саме: якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначеної норми закону затверджено механізм реалізації права на отримання зазначеного виду пільг, яким врегульовано в тому числі види доходів, які враховуються до складу сукупного доходу сім'ї пільговика.

На виконання вимог зазначеного Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, позивачем починаючи з 1 липня 2015 року подано передбачені Порядком документи. ОСОБА_4 був визнаний таким, що відповідає критеріям пільговика, визначеним у Порядку та був включений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги до 01 січня 2016 року. У зв'язку з втратою чинності Закону України «Про міліцію» з 07 листопада 2015 року позивача було виключено з вказаного реєстру та позбавлено пільг, що стало підставою для звернення до суду (справа №275/149/16-а).

Відновлюючи право позивача на отримання пільг у справі № 275/149/16-а суд дійшов висновку, що з липня 2015 року порядок і умови надання встановлених законодавством пільг позивачу не було припинено, а було змінено шляхом застосування справедливого механізму нарахування пільг в залежності від рівня доходів позивача відповідно до вимог Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, який діяв і станом на 07 листопада 2015 року. Отже, вказаним судовим рішенням встановлювалися обставини, які мали місце станом на 07 листопада 2015 року.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 27.01.2016 до п. 2 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї було внесено зміни та слова «Про міліцію» (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні), виключено.

Прийняття зазначеної постанови і стало підставою для звернення позивача 26.12.2016 року з відповідним позовом, оскільки на його думку, з 27.01.2016 року відповідач має відновити пільги, передбачені Законом України «Про міліцію» без врахування обмеження доходу на одного члена сім»ї у розмірі податкової соціальної пільги. Аналізуючи підстави звернення позивача до суду та обставини якими обгрунтовується позов, посилання ОСОБА_3 на те, що обставини наявності у нього пільг як пенсіонера міліції з 27.01.2016 року встановлені судом по справі №275/149/16-а, є безпідставними.

З 07 листопада 2015 року у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про Національну поліцію» втратив чинність Закон № 565-XII, відповідно до ст. 22 якого позивач мав право на 50% знижку по сплаті за користування житлом, комунальними послугами та паливо. Також, станом на 27.01.2016 року не передбачено надання пільг і Порядком надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Згідно із абз. 2 та 3 п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що зв'язку з втратою чинності Закону № 565-XII за дорученням Міністерства соціальної політики України державним підприємством «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України» доопрацьовано програмне забезпечення ЄДАРП, який діє відповідно до Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117.

Після зазначеного доопрацювання, було виконано автоматичне закриття електронних карток пільговиків певних категорій, зокрема «міліціонер на пенсії», шляхом встановлення в блоці «категорії» контролю, який унеможливлює внесення недіючих категорій пільговиків.

Також, Закон України «Про Національну поліцію» не містить норм, які б передбачали пільги, а саме 50% знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цього закону в силу.

Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що враховуючи те, що останнім в часі є Закон України «Про Національну поліцію» то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 року № 3рп/2012 прийшов до висновку, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистих прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль та міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги і правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

На підставі зазначеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для надання позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг та перерахунку коштів за спожитий природний газ, оскільки вказані пільги не передбачені чинним законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію».

Зазначені висновки суду узгоджуються з висновками, викладеним в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 01.03.2017 року (К/800/18196/16), від 29.03.2017 року (К/800/9666/17), від 07.04.2017 (К/800/11073/17.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому підстави, визначені ст.202 КАС України, для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від "03" квітня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "12" травня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області вул.Лермонтова, 9,смт.Брусилів,Житомирська область,12601

4-третій особі: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" - вул.Фещенка-Чопівського,буд.35,м.Житомир,10002,