Справа № 2-а-10.3.1-247/11/1529
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2011-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-10.3.1-247/11/1529

Категорія:10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Сивоконь Т.І.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі судової колегії:

головуючого-судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі Одеської області на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 березня 2011 року, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі Одеської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги «Дітям війни»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі Одеської області та просила суд постановити рішення, яким зобовязати відповідача нарахувати на її користь недоплачену як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2010 рік, в сумі 2269, 44 грн..

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 березня 2011 року позов задоволений частково. Суд зобовязав управління Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі Одеської області здійснити нарахування та виплату позивачу надбавки, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з 21 серпня 2010 року по 09 березня 2011 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонеркою та на неї розповсюджується дія Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне страхування від 09 липня 2003 року і дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стосовно позовних вимог за 2010 рік, відповідно до ст. 70 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік, Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Вказана норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України Про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, оскільки у 2010 році зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не вносились та її дія не зупинялась, то нарахування та виплата у 2010 році підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України Про соціальний захист дітей війни. Так, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги відносно зобовязання відповідача в 2010 році здійснювати нарахування позивачу в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, підлягають задоволенню за періоди з з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

Із врахуванням наведених положень чинного законодавства України позивач мала право на отримання підвищення до пенсії за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

Разом з цим, позивач звернулася за захистом порушеного відповідачем права на отримання допомоги за 2010 рік лише 21 лютого 2011 року.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції невірно визначив період проведення перерахунку, так як відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім того, на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, Законом України «Про судоустрій і статус суддів»від 07 липня 2010 року внесено зміни до ч. 1 ст. 100 КАС України та її викладено в новій редакції, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що виноситься ухвала.

Виходячи з вищенаведеного апеляційний суд не погоджується з визначеним періодом проведення нарахування та виплат позивачу підвищення, так як позивач звернулася до суду 21 лютого 2011 року, а враховуючи положення ст.99 КАС України її права підлягають захисту з 21 серпня 2010 року по 31 грудня 2010 року (в межах позовних вимог).

Доводи апеляційної скарги про невизначеність законодавства з питання, яким саме органом (Пенсійним фондом або іншим органом), за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата підвищення до пенсії дітям війни, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України»і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Беручи до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що поняття «мінімальна пенсія за віком», про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується «дітей війни»відповідно до ст. 6 Закону, апеляційний суд зазначає, що вони є безпідставними та необґрунтованими. Положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 вказаної статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 201 КАС України, підставою для зміни судового рішення є правильне по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Згідно ч.2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вирішив справу по суті правильно, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому постанова Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 березня 2011 року підлягає зміні.

Керуючись ч.1 ст. 195, ч. 1 ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 201, ст. 207, ст. 210, ст. 211, ч. 2 ст.212, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі Одеської області залишити без задоволення, постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 березня 2011 року змінити.

Викласти третій абзац резолютивної частини постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 березня 2011 року наступним чином:

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі Одеської області виплату підвищення до пенсії ОСОБА_4 з 21 серпня 2010 року по 31 грудня 2010 року включно у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

В іншій частині постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 березня 2011 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до вимог діючого законодавства, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді: