Справа № 524/2275/17
Суддя: Нестеренко С. Г.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/2275/17
Провадження 2-а/524/323/17
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

16.05.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в особі ліквідатора з припинення діяльності Автозаводської та Крюківської районних у м. Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

05 квітня 2017 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити дії.

Зазначала, що 20 жовтня 2006 року її було прийнято на роботу до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука, де працювала до 27 квітня 2010 року.

У 2007 році їй не була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, як було визначено в колективному договорі, з яким її не було ознайомлено.

Просила: - визнати неправомірною бездіяльність відповідача в частині невиплати в 2007 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі на 2006-2009 роки; - зобов'язати виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахувати та виплатити їй за 2007 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати; - зобов'язати виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука надати до суду звіт про виконання судового рішення на протязі одного місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві, про що надала письмову заяву.

Представник відповідача виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в особі ліквідатора з припинення діяльності Автозаводської та Крюківської районних у м. Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, та розглядати справу за його відсутності, про що надав письмову заяву.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, встановив наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Стаття 238 КЗпП України встановлює, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 33 Закону України "Про державну службу" оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 18 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Частиною 3 ст. 18 КАС України передбачено, що справи щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом як адміністративним судом або окружним адміністративним судом за вибором позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (із змінами та доповненнями) визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Стаття 1 Закону України "Про колективні договори і угоди" визначає, що колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

У статті 5 Закону України "Про колективні договори і угоди" передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року №268, надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Згідно з роз'ясненням Міністерства праці та соціальної політики України від 16 жовтня 2009 року №620/13/84-09, рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника.

Із аналізу вказаних вище норм правових актів слід зробити висновок, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань повинна надаватися тому державному службовцю, який дійсно має обґрунтовану підставу для її отримання та не може власноруч подолати обставини, що виникли не з його вини.

Державні службовці мають право отримувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, при цьому вказуючи будь-яку підставу, яку вони на власний розсуд віднесли до соціально-побутової.

Оскільки потреба у вирішенні соціально-побутових потреб може виникнути у державного службовця, тому саме він має ініціювати питання про надання такої (надання допомоги повинно мати достатнє підґрунтя, вияв та заявлення потреби шляхом подання заяви довільної форми), отже необхідна ініціатива особи, яка має потребу у вирішенні таких потреб і заявляє про їх наявність.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді спеціаліста І категорії по роботі з населенням за місцем проживання з 20 жовтня 2006 року до 27 квітня 2010 року.

15 травня 2006 року на загальних зборах профспілкового комітету виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука та Автозаводської районної Ради м. Кременчука було прийнято колективний договір на 2006 2009 роки.

Згідно п. 5.3. розділу 5 колективного договору адміністрація зобов'язувалася при наявності коштів надавати матеріальну допомогу працюючим в розмірі середньомісячної заробітної плати на вирішення соціально-побутових питань.

Позивач із заявою про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік до відповідача не зверталася, отже не заявила про наявність у неї підстав та потреби для отримання такої допомоги, відтак у роботодавця не виникало обов'язку для виплати такої.

Крім того, посилання позивача про її необізнаність із умовами колективного договору жодним чином не впливає на її права передбачені Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року № 268.

Також, суд вважає необґрунтованими доводи позивача на те, що спірна допомога повинна була б бути виплачена їй при звільненні, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 не передбачено обов'язку керівника установи щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань при звільненні працівника з посади.

Враховуючи наведені обставини, а також виходячи з того, що позивач не подала до суду належні і допустимі докази на підтвердження свого позову, спростування встановлених судом обставин, на підтвердження факту невиплати їй матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню у звязку з його безпідставністю.

Суд вважає, що судовий збір не підлягає стягненню з відповідача у звязку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування », ст.33 Закону України «Про державну службу», ст.ст. 1, 5 Закону України «Про колективні договори», Постановою КМ України від 09 березня 2006р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» за №268, ст.ст. 216, 217, 233, 238 КЗпП України, ст. ст. 17, 18, 19, 69, 70, 158-163, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в особі ліквідатора з припинення діяльності Автозаводської та Крюківської районних у м. Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити дії.

Постанова може бути оскаржена до Харківського Апеляційного Адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Суддя: