Справа № 2-а/1570/441/2011
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2011 р.Справа № 2-а/1570/441/2011

Категорія:5.2.2Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Південної митниці на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Фільм»до Південної митниці про встановлення відсутності компетенції, визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії, визнання протиправними наказів про продовження строку проведення перевірки, визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2011 року ТОВ «Інтер-Фільм»звернулось до суду з позовом до Південної митниці про встановлення відсутності компетенції, визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії. У лютому 2011 року ТОВ «Інтер-Фільм»звернулось до суду з позовом до Південної митниці з позовом про визнання протиправними дій щодо продовження строку проведення планової документальної виїзної перевірки, визнання нечинним рішення та відповідних наказів відповідача про продовження строку проведення зазначеної перевірки.

Зазначені справи ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2011 року обєднані в одне провадження.

Позивачем були уточнені позовні вимоги та просив: 1) визнати протиправними та неправомірними дії відповідача щодо продовження строку проведення планової документальної виїзної перевірки стану дотримання ТОВ «Інтер-Фільм»законодавства з питань митної справи, що здійснюється на підставі наказу Південної митниці від 24.11.2010 року №939 «Про створення робочої групи»до 01.02.2011 року та скасувати і визнати нечинним рішення та відповідні накази Південної митниці про продовження строку проведення цієї планової документальної виїзної перевірки; 2) встановити відсутність компетенції (повноважень) відповідача щодо витребування у ТОВ «Інтер-Фільм»додатково копій документів у звязку з деклараціями зазначеними в Акті перевірки Південної митниці №0012/11/500000000/НОМЕР_1 від 28.03.2011 року, товар за якими вже імпортований на територію України та визнати протиправними та неправомірними дії відповідача щодо витребування у ТОВ «Інтер-Фільм»вказаних документів; 3) встановити відсутність компетенції (повноважень) відповідача щодо контролю за правильністю визначення митної вартості товарів за митними деклараціями зазначеними в Акті перевірки від 28.03.2011 року, товар за якими вже імпортовано до України; визнати протиправними та неправомірними дії відповідача щодо здійснення незаконного розрахунку та незаконного визначення митної вартості товарів, за митними деклараціями зазначеними в Акті перевірки від 28.03.2011 року, товар за якими вже імпортовано до України; 4) зобовязати Південну митницю утриматись від вчинення дій або прийняття відповідних рішень щодо визначення митної вартості товарів за митними деклараціями зазначеними в Акті перевірки від 28.03.2011 року; 5) встановити відсутність компетенції (повноважень) відповідача щодо здійснення за пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України визначення грошових податкових зобовязань ТОВ «Інтер-Фільм»з податку на додану вартість та ввізного мита за митними деклараціями зазначеними в Акті перевірки від 28.03.2011 року, товар за якими вже імпортовано до України; 6) визнати протиправними та неправомірними дії відповідача щодо здійснення за пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України визначення грошових податкових зобовязань ТОВ «Інтер-Фільм»з податку на додану вартість та ввізного мита за митними деклараціями, зазначеними в Акті перевірки Південної митниці №0012/11/500000000/НОМЕР_1 від 28.03.2011 року, товар за якими вже імпортовано до України.

У травні 2011 року ТОВ «Інтер-Фільм»звернулось до суду з позовом до Південної митниці про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень №117, №118 від 27.04.2011 року, за якими визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 1 915 115,36 грн. та мита у сумі 13 702,06 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2011 року зазначені справи були обєднані в одне провадження.

Позивач вказував на те, що 29.11.2010 року Південна митниця одночасно з відповідною Податковою інспекцією розпочала комплексну документальну перевірку ТОВ «Інтер-Фільм». Проте, в порушення п. 6 Порядку проведення митними органами на підприємствах перевірок системи звітності та обліку товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 р. №1730, південна митниця не повідомила ТОВ «Інтер-Фільм» про проведення планової перевірки підприємства за 10 календарних днів до її початку. В самому наказі №939 від 24.11.2010 року «Про створення робочої групи»відсутнє посилання на розпорядження керівника Південної митниці провести та/або здійснити митний контроль над ТОВ «Інтер-Фільм», як того вимагає ст. 69 Митного кодексу України, відповідно до якої перевірка (контроль) здійснюється лише на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує.

Державною податковою інспекцією було продовжено строк перевірки згідно наказу №6 від 11.01.2011 року строком на 10 днів, проте наказом Південної митниці №16 від 11.01.2011 року продовжено строк перевірки на 15 днів, а наказом №89 від 28.01.2011 року строк проведення перевірки продовжено на невизначений строк. Позивач вважає зазначені накази Південної митниці протиправними, оскільки вони винесені з посиланням на нормативний акт, який на час видання наказу втратив юридичну силу (постанова Кабінету Міністрів України №619 від 21 липня 2005 року), а жодний чинний у 2011 році нормативно-правовий акт України не передбачає та не надає право Південній митниці продовжувати перевірку на невизначений строк.

Після проведення перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення №117, №118 від 27.04.2011 року, які, на думку позивача, є протиправними та підлягають скасуванню у звязку з протиправністю наказів та дій відповідача по проведенню перевірки та складанню проміжного акту від 17.01.2011 року та акту перевірки від 28.03.2011 року. Крім того, вимоги щодо протиправності податкових повідомлень-рішень позивач також обґрунтовував тим, що Південна митниця в Акті перевірки фактично встановила нову митну вартість імпортованого ним товару, у звязку з чим були донараховані мито та податкові зобовязання з податку на додану вартість, що не відповідає встановленому порядку визначення митної вартості.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що Південна митниця діяла у відповідності до вимог законодавства, прийняті податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, винесеними у відповідності до вимог чинного законодавства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2011 року позов ТОВ «Інтер-Фільм»задоволено частково. Визнано протиправним та скасоване повідомлення-рішення Південної митниці №117 від 27.04.2011 року, за яким визначене податкове зобовязання по сплаті мита у сумі 13 702,06 грн. (за основним платежем 10961,65 грн., за штрафними санкціями 2740,41 грн.). Визнано протиправним та скасовано повідомлення-рішення Південної митниці №118 від 27.04.2011 року, за яким визначене податкове зобовязання по сплаті податку на додану вартість у сумі 1 915 115,36 грн. (за основним платежем 1532092 грн., за штрафними санкціями 383023,07 грн.). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Південна митниця з таким рішенням суду не погодилась та звернулась з апеляційною скаргою на зазначену постанову, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову ТОВ «Інтер-Фільм» в повному обсязі.

Апелянт вказує на те, що задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Інтер-Фільм»в частині скасування податкових повідомлень-рішень суд першої інстанції, поверхово дослідивши обставини справи, не взяв до уваги вимоги діючого законодавства, оскільки з боку Південної митниці не було ніяких порушень прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а дії митниці не виходили за межі законодавчих та нормативно-правових актів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що ТОВ «ІНТЕР-ФІЛЬМ»зареєстровано виконавчим комітетом Одеської міської ради 04.06.2007 року. Свідоцтво про державну реєстрацію серії АО1 №172509. Позивачем були укладені зовнішньоекономічні договори з ЗАТ «Лазер-відео Мультимедіа»(Росія) №LV-33-2006 від 10.10.2006 року, № LV-126-2008 від 11.06.2008 року, № ВD-28-2009 від 10.02.2009 року, відповідно до яких ТОВ «ІНТЕР-ФІЛЬМ»як покупець імпортував в Україну DVD - диски з записом аудіовізуальних творів, власником виключних прав на які є позивач.

Підприємство здійснило декларування товарів, що ввозилися в Україну. Митна вартість товару визначена відповідно до ст.266 Митного кодексу України. В підтвердження декларантом були надані в митний орган документи, які передбачені законодавством, та сам товар для його митного огляду. Всі митні платежі і податки були сплачені своєчасно, що підтверджується тим фактом, що Південна митниця, яка здійснювала контроль за правильністю визначення митної вартості товарів, перевіривши правильність визначення митної вартості товару, нарахування та сплати платежів, випустила товар у вільне обернення.

24.11.2010 року Південна митниця видала Наказ №939 «Про створення робочої групи», відповідно до якого створена робоча група з посадових осіб митниці з метою проведення планової виїзної документальної перевірки ТОВ «ІНТЕР-ФІЛЬМ»законодавства України з питань митної справи в термін з 29.11.2010 року по 11.01.2011 року за період з 27.11.2007 року по 26.11.2010 року. Підстава проведення перевірки: план-графік проведення документальних перевірок на ІV квартал 2010 року, повідомлення СДПІ по роботі з великими платниками податків у місті ОСОБА_1 від 18.11.2010 року №37468/16-3.

Відповідно до Наказу №16 Південної митниці від 01.11.2010 року «Про внесення змін до наказу від 24.11.2010 року №939»термін перевірки, визначений п.3 наказу №939 продовжений на 15 робочих днів до 01.02.2011 року, про що було повідомлено позивача. 28.01.2011 року Південна митниця видала Наказ №89 «Про внесення змін до наказу від 11.01.2011 року №16», згідно якого п.1.1 наказу №16 викладений в редакції «продовжити термін проведення перевірки, визначений п.3 наказу Південної митниці від 24.11.2010 року №939», тобто перевірка продовжена на невизначений строк.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову частково.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який діяв на час видання наказу відповідача №939 від 24.11.2010 року, а також відповідно до ст.41 Податкового кодексу України, яка набрала чинності з 01.01.2011 року, митні органи віднесені до переліку контролюючих органів щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до законів справляються при ввезенні (пересиланні) товарів і предметів на митну територію України або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України. Таким чином, як контролюючий орган митний орган щодо визначення податкових зобовязань повинен керуватися вимогами законодавства, які регламентують повноваження контролюючих органів.

Відповідно до вимог ст.41 Митного кодексу України однією з форм митного контролю є перевірка системи звітності та обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, які відповідно до законів справляються при переміщенні товарів через митний кордон України. Статтею 60 МК України визначено, що перевірка системи звітності та обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України, - це проведення митними органами на підприємствах дій щодо встановлення відповідності документації про зазначені товари і транспортні засоби вимогам, встановленим цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст.69 Кодексу митний контроль може здійснюватися незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи вказані положення законодавства позовні вимоги позивача про встановлення відсутності компетенції (повноважень) відповідача щодо контролю за правильністю визначення митної вартості товарів за митними деклараціями зазначеними в Акті перевірки від 28.03.2011 року, товар за якими вже імпортовано до України є необґрунтованими, оскільки така компетенція митних органів прямо встановлена законом.

Судова колегія встановила, що до 31.12.2010 року діяв Порядок координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів (обовязкових платежів), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N619. З 01.01.2011 року діє Порядок №1234 від 27 грудня 2010р. Зазначені нормативні акти визначають механізм проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів, а також ревізій державного фінансового контролю, та зобовязують контролюючі органи координувати плани своєї діяльності, а у разі планування перевірки одного і того ж субєкта господарювання, проводити таку перевірку одночасно. У разі неможливості з обґрунтованих причин одночасного проведення органами фінансового контролю перевірки, така перевірка проводиться за згодою субєкта господарювання у погоджені ним строки за умови, що це не перешкоджає провадженню господарської діяльності. Пунктом 4 Порядку №619 від 21 липня 2005р. визначено, що проведення планових виїзних ревізій і перевірок здійснюється всіма контролюючими органами в день, установлений згідно з планом графіком, про який субєкт господарювання та всі контролюючі органи інформуються не пізніше ніж за десять днів до їх проведення.

Підставою для видання Південною митницею Наказу №939 24.11.2010 року «Про створення робочої групи», відповідно до якого створена робоча група з посадових осіб митниці з метою проведення планової виїзної документальної перевірки ТОВ «ІНТЕР-ФІЛЬМ»стосовно дотримання законодавства України з питань митної справи в термін з 29.11.2010 року по 11.01.2011 року за період з 27.11.2007 року по 26.11.2010 року був план-графік на ІV квартал 2010 року проведення документальних перевірок на ІV квартал 2010 року одночасних з ДПА в Одеській області. СДПІ по роботі з великими платниками податків у місті ОСОБА_1 направила повідомлення про початок планової перевірки ТОВ «ІНТЕР-ФІЛЬМ»з 29.11.2010 року субєкту господарювання за №123/10/16-3/10 від 18.11.2010 року та митниці за №37468/16-3 від 18.11.2010 року.

Згідно Порядку проведення митними органами перевірок на підприємствах №1730 від 23 грудня 2004 року для проведення перевірки на підприємстві посадовій особі митного органу видається спеціальне посвідчення, підписане керівником та скріплене печаткою відповідного митного органу. Посадові особи митного органу зобовязані предявити керівникові підприємства, де проводиться перевірка, спеціальне посвідчення та розписатися журналі реєстрації перевірок.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до офіційного початку перевірки Південна митниця направила 24.11.2010 року ТОВ «ІНТЕР-ФІЛЬМ»запит про надання в строк до 03.12.2010 року завірених документів щодо імпортованих в Україну товарів за період з 27.11.2007 по 26.11.2010 року. При цьому в запиті Південна митниця посилається на план-графік проведення планових перевірок, повідомлення СДПІ, а також п.8 Порядку проведення митними органами перевірок на підприємствах №1730 від 23 грудня 2004 року.

Зазначений запит від 24.11.2010 року свідчить про порушення відповідачем початку перевірки, оскільки відповідно до Наказу митниці №939 24.11.2010 року така перевірка повинна початися 29.11.2010 року, а також про порушення порядку проведення перевірки. Пунктами 6,7 Порядку проведення митними органами перевірок на підприємствах №1730 від 23 грудня 2004 року встановлено, що про проведення планової перевірки підприємству повідомляється за 10 календарних днів до її початку. Посадові особи митного органу зобовязані предявити керівникові підприємства, де проводиться перевірка, спеціальне посвідчення та розписатися в журналі реєстрації перевірок. Пункт 8 зазначеного Порядку, на якій посилається Південна митниця у запиті, регламентує права посадових осіб під час перевірки, яка вже почалася, одержувати довідки та копії документів про фінансову-господарську діяльність, інші відомості, повязані з обчисленням та сплатою податків, зборів (обовязкових платежів).

Крім того, аналізуючи запит Південної митниці від 24.11.2010 року, в якому фактично митниця витребує копії всіх документів фінансово-господарської діяльності підприємства за три роки до початку перевірки, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач фактично підміняє поняття щодо його права перевірки документації на підприємстві, яка повинна бути надана перевіряючим відповідно до їх запиту, та одержання копій необхідних йому документів на підприємстві під час перевірки.

Перевірка позивача відповідачем була розпочата 29.11.2011 року, наказом №16 Південної митниці від 01.11.2011 року термін перевірки був продовжений на 15 робочих днів до 01.02.2011 року, а наказом від 28.01.2011 року №89 перевірка продовжена на невизначений строк. Наказ відповідача від 28.01.2011 року №89 винесений в порушення ст.82 ПК України, яка чітко визначає строки проведення перевірок, та строки на які ці перевірки можуть бути продовжені, тобто строки перевірки строго обмежені законодавством. У звязку з порушенням строків проведення перевірки 11.02.2011 року позивач відмовив у допуску посадових осіб до проведення перевірки. Таким чином, у звязку з не допуском посадових осіб на підприємство, виїзна планова перевірка фактично закінчилась 11.02.2011 року, проте в акті про результати планової виїзної документальної перевірки стану дотримання ТОВ «ІНТЕР-ФІЛЬМ»вимог законодавства України з питань митної справи, який був складений 28.03.2011 року, зазначено, що перевірка здійснювалась з 29.11.2010 р. по 24.03.2011 р.

У висновку акту перевірки зазначено, що позивачем занижено розмір митної вартості імпортованих товарів шляхом не включення суми роялті до митної вартості ввезених на митну територію України дисків з аудіовізуальними творами, що призвело до недоборів з податку на додану вартість у сумі 980471,46 грн. та мита у сумі 10961,65 грн., а саме: включення лише паушального платежу та не включення суми роялті, що призвело до недоборів з ПДВ у сумі 551620,83грн..

Податок на додану вартість донарахований у сумі 906607,51грн. та мито у сумі 10961,65грн. у звязку з включенням сум роялті до митної вартості товарів дисків з аудіовізуальними творами за договором №1LЕ 133 від 01.04.2009 року, ПДВ у сумі 73863,95грн. за договором №1 від 12.10.2009 року. Також донарахований ПДВ у сумі 551620,83грн. у звязку з донарахуванням до митної вартості сум роялті за результатами прокату фільмів за ліцензійним договором №1-07-10/32 СХ від 01.07.2010 року.

На підставі акту перевірки від 26.03.2011 року Південна митниця прийняла податкове повідомлення-рішення №118 від 27.04.2011 року, яким визначила позивачу суму грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість», товарів увезених на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 1915115,36грн. (за основним платежем 1532092,29грн., за штрафними санкціями 383023,07грн.) та №117 від 27.04.2011 року, яким визначила позивачу суму грошового зобовязання за платежем «мито на товари», що ввозяться на територію України субєктами підприємницької діяльності у сумі 13702,06грн., за основним платежем 10961,65грн., за штрафними санкціями 2740,41грн..

Позивач оскаржив зазначені податкові повідомлення-рішення по суті, оскільки вважає висновки акту перевірки необґрунтованими, в той же час предявив відповідачу позовні вимоги щодо зобовязання утриматися від вчинення дій або прийняття відповідних рішень щодо визначення митної вартості товарів за митними деклараціями зазначеними в Акті перевірки від 28.03.2011 року, а також просив встановити відсутність компетенції (повноважень) відповідача щодо здійснення за пунктом 54.3.2 підпункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України визначення грошових податкових зобов'язань ТОВ «ІНТЕР-ФІЛЬМ»з податку на додану вартість та ввізного мита за митними деклараціями зазначеними в Акті перевірки від 28.03.2011р., товар за якими вже імпортовано до України.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені вимоги позивача про зобовязання утриматися від вчинення вищевказаних дій та встановлення відсутності компетенції щодо визначення грошових зобовязань є необґрунтованими, оскільки компетентність це сукупність повноважень, прав та обовязків державного органу або посадової особи, які вони мають право або зобовязані вчинити для виконання своїх функціональних обовязків. Встановлення митної вартості товарів, та визначення грошових зобовязань щодо сплати податків та мита за товарами, які увезені на територію України входить відповідно до законодавства до повноважень органів митної служби.

Відповідно до вимог п.9 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 року №339, якою затверджений Порядок здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів (далі Порядок №339), який діє в редакції постанови КМ України від 27.12.2010 року №1229, - у разі встановлення за результатами перевірки випадків заниження митної вартості товарів рішення про визначення митної вартості товарів окремо не оформлюється, а відомості про визначену митним органом митну вартість товарів зазначаються у відповідному акті про результати перевірки.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача, що в порушення Порядку №339 в акті перевірки від 26.03.2011 року відповідачем не визначена митна вартість дисків з записом аудіовізуальних творів, а податкові зобовязання розраховані з сум сплачених роялті є обґрунтованими.

Згідно акту перевірки від 26.03.2011 року висновки перевіряючих щодо нарахування зобовязань у звязку з ввезенням ТОВ «ІНТЕР-ФІЛЬМ»в Україну дисків з записом аудіовізуальних творів, власником виключних прав на які є позивач, ґрунтуються на тому, що позивач повинен був у вартість зазначених дисків включати суми роялті та ліцензійних платежів. Перевіряючі вважають, що аудіовізуальний твір є товаром, а тому роялті і ліцензійні платежі за використання обєктів права інтелектуальної власності повинні включатися до митної вартості товару, що позивачем за перевіряємий період не здійснювалось.

Позивач, який є власником виключних авторських прав на аудіовізуальні твори, уклав договори №LV-33-2006 від 10.10.2006 року, №LV-126-2008 від 11.06.2008 року, №ВD-28-2009 від 10.02.2009 року з ЗАТ «ЛАЗЕР ВІДЕО Мультимедіа»(Росія) на відтворення та поставку дисків з записаними на них аудіовізуальними творами.

На підставі зазначених договорів диски з записаними на них аудіовізуальними творами були ввезені в Україну за ВМД. Митний контроль був здійснений, податки сплачені, товар випущений у вільне обернення.

Позивачем укладені ліцензійні договори, отримані ліцензії на відео дистрибуцію з ТОВ «Ценрал Партнершинл ОСОБА_2», Home Video», іншими власниками авторських прав щодо надання ТОВ ІНТЕР-ФІЛЬМ виключних авторських прав на відтворення та використання аудіовізуальних творів (фільмів, мультфільмів), в яких передбачений розмір, порядок, строки виплати винагороди (роялті) за використання виключних авторських прав. Зазначеними договорами не передбачалась сплата роялті, як умова передачі позивачу дисків з аудіовізуальними творами та їх ввезення на митну територію України. Також в силу існування договірних обмежень щодо користування та розпорядження зазначеними дисками, право власності на них до позивача не переходило.

В акті перевірки Південна Митниця стверджує, що Позивач незаконно не включив до митної вартості імпортованих дисків для лазерних систем зчитування вартість аудіовізуальних творів (інформації), яка на них міститься. Зазначений висновок Південна Митниця робить з того, що «виконано обидві вимоги» пункт 3 ч. 2 ст. 267 Митного кодексу України: 1) роялті платежі мають стосуватись товарів, що імпортуються 2) роялті платежі прямо чи опосередковано мають бути сплачені як умова продажу таких товарів, що імпортуються.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий висновок відповідача є необґрунтованим.

Статтею 267 Митного кодексу України встановлений метод визначення вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скорегованого у разі потреби до ч.2 цієї статті. Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті»стосується тільки оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не повязані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі обєктивних даних, що підтверджується документально та піддаються обчисленню.

Статтею 1 Митного Кодексу встановлено, у якому значенні вживаються у Митному кодексі терміни і поняття. Пунктом 39 ст.1 визначено, що товари - будь-яке рухоме майно (у тому числі валютні цінності, культурні цінності), електрична, теплова та інші види енергії, а також транспортні засоби, за винятком транспортних засобів, що використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України.

Таким чином, для митної справи повинно використовуватися поняття товару, встановленого саме Митним кодексом України. Права на відтворення та розповсюдження аудіовізуальних творів, відповідно до Митного кодексу України, не є товаром. Згідно ж до пункт 3 ч. 2 ст. 267 Митного кодексу України, обов'язковою умовою включення роялті та ліцензійних платежів до митної вартості є те, що платежі стосуються саме оцінюваних товарів. Відповідно до Акту перевірки та митних декларацій на які посилається Акт перевірки, ТОВ «ІНТЕР-ФІЛЬМ» імпортувало на територію України товар - диски для лазерних систем зчитування. Роялті та ліцензійні платежі сплачені ТОВ «ІНТЕР-ФІЛЬМ»за зазначеними в акті перевірки ліцензійними угодами не стосуються товару - дисків, а стосуються прав на аудіовізуальні твори, які відповідно до Митного кодексу не є товаром.

Пунктом п.14.1.225 ст.14 Податкового Кодексу України визначено, що роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським та суміжним правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, будь-яким патентом, зареєстрованим знаком на товари і послуги чи торгівельною маркою, дизайном, секретним кресленням, моделлю, формулою, процесом, правом на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Раніше поняття роялті було визначено у п.1.30 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який діяв на час спірних правовідносин. Роялті - платежі будь-якого виду, одержані як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- абоаудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо чи телевізійного мовлення: за придбання будь-якого патенту, зареєстрованого знака на товари і послуги чи торгової марки, дизайну, секретного креслення, моделі, формули, процесу, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Пунктом 3.2.7 пункту 3.2 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість», який діяв на час спірних правовідносин, визначено, що не є об'єктом оподаткування операції з виплат роялті у грошовій формі.

Відповідно до вимог ст.419 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності та право власності на річ не залежать одне від одного, а перехід права на об'єкт права інтелектуальної власності не означає переходу права власності на річ. Отже, якщо ліцензіат, яким є позивач придбає право на використання обєкта інтелектуальної власності без одержання права власності на нього, а тому відповідно до пп. 3.2.7 п. 3.2. ст.3 Закону України «Про ПДВ»винагорода (платежі) за таке використання (роялті) не є обєктом оподаткування ПДВ.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що жодним договором, укладеним позивачем з власниками авторських прав, не передбачено, що позивач набував право власності на аудіовізуальні твори. За умовами ліцензійних договорів та договорів про дистрибуцію позивач мав право самостійно або за замовленням виготовляти диски з цими творами.

Оскільки роялті, що сплачувалось позивачем на підставі ліцензійних договорів та договорів про дистрибуцію не було умовою продажу дисків з аудіовізуальними творами, не впливало на оцінювання цього товару, роялті не повинно включатися до митної вартості дисків, як імпортованого позивачем товару.

Частиною 3 ст. 267 Митного Кодексу України визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прийняті відповідачем податкові повідомлення рішення від 27.04.2011 року №№117,118 не ґрунтуються на вимогах законодавства та відповідно є протиправними і підлягають скасуванню.

Крім того, відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року від 15.04.1994 року витрати на право відтворення імпортних товарів у країні ввезення не повинні додаватися до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортні товари при визначенні митної вартості. В тлумачних примітках (Додаток І) до ст.8.1 (с) Угоди встановлено, що платежі, здійснені покупцем за право розподілу або перепродажу імпортних товарів, не повинні додаватися до ціни, фактично сплаченої або яка підлягає сплаті за імпортні товари, якщо такі платежі не є умовою продажу на експорт імпортних товарів до країни-імпортера. В зв'язку з тим, що всі платежі за ліцензійними договорами з власниками інтелектуальної власності є платежами за право відтворення на території України фільмів, то всі такі платежі відповідно до Угоди не повинні додаватись до митної вартості носіїв (диски), на яких вони знаходяться.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування повідомлень-рішень відповідача №117, №118 від 27.04.2011р.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду частково доказав та частково обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Південної митниці залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 10.10.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький