Справа № 804/784/17
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 лютого 2017 р. Справа №804/784/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Барановський Р.А., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання рішення недійсним, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення відшкодування моральної шкоди (вх. №3707/17 від 30.01.17), -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у якій позивач просить суд:

- звільнити позивача від сплати судового збору за позовну заяву;

- витребувати у відповідача в якості доказів скаргу ОСОБА_1, яка надійшла з листом Облпрокуратури №04/2/2/-Р от 28.11.16р., копію відповіді та документи, підтверджуючі його відправку.

- розглянути адміністративний позов у найкоротший термін;

- визнати недійним, протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не розглядати скаргу від 23.11.16р. по суті, не надавати на неї відповідь, не пересилати в будь-який орган, не повідомляти про це.;

-зобов'язати відповідача здійснити наступні дії - розглянути згадану скаргу належним чином, надати на неї обгрунтовану відповідь/ або направити в належний орган, повідомивши про це;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди 2000 грн. та 20 грн. за кожен наступний день, починаючи з 27.01.17р., тобто дати на цій позовній заяві, та до прийняття судом рішення по справі/ або прийняття відповідачем належних мір, якщо це буде раніше;

- винести окрему ухвалу та направити її Міністерству внутрішніх справ для притягнення до відповідальності працівників Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, за порушення законодавства.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 105-107 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вимоги до позовної заяви.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України - у позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно з частиною четвертою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб'єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

При цьому, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо кожного з відповідачів повинні стосуватись конкретних рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень з зазначенням того, яким чином і які саме права, свободи та інтереси порушені.

В свою чергу, вимоги позовної заяви повинні викладатись чітко і зрозуміло, з урахуванням правил, встановлених процесуальним законодавством і узгоджуватись з наданими суду повноваженнями за наслідками розгляду справи, та мають бути спрямовані на захист конкретних прав, свобод та інтересів позивача з зазначенням способу їх захисту, який не допускає неоднозначного, довільного тлумачення змісту позовних вимог і дозволить суду максимально якісно здійснити правосуддя.

Так, зі змісту прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивачем в порушення положень ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України заявлено позовні вимоги, які не відповідає приписам ч. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства, а саме позивач просить:

- визнати недійним, протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не розглядати скаргу від 23.11.16р. по суті, не надавати на неї відповідь, не пересилати в будь-який орган, не повідомляти про це.;

-зобов'язати відповідача здійснити наступні дії - розглянути згадану скаргу належним чином, надати на неї обгрунтовану відповідь/ або направити в належний орган, повідомивши про це;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди 2000 грн. та 20 грн. за кожен наступний день, починаючи з 27.01.17р., тобто дати на цій позовній заяві, та до прийняття судом рішення по справі/ або прийняття відповідачем належних мір, якщо це буде раніше.

Згідно ч. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Отже, суд доходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають уточненню у відповідності до ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд також встановив, що текст наданої до суду позовної заяви, а також її копії для відповідача викладений позивачем російською мовою без надання перекладу на мову адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 15 Кодексу адміністративного судочинства України, мова адміністративного судочинства визначається статтею 14 Закону України "Про засади державної мовної політики".

Статею 6 Закону України "Про засади державної мовної політики" N 5029-VI від 03.07.2012р. встановлено, що державною мовою України є українська мова. Українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом.

У статті 14 Закону України "Про засади державної мовної політики" визначено, що судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами).

Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. (ч. 3 ст. 14 Закону України "Про засади державної мовної політики").

Статтею 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010р. - судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Отже, подана до суду позовна заява та її примірники мають бути складені державною мовою у відповідності до статті 6 Закону України "Про засади державної мовної політики".

Наведна правова позиція також викладена Верховним Судом України у постанові від 24.06.2014р. у справі №21-227а14.

Частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно надати до суду позовну заяву у новій редакції, складеної державною мовою, з приведенням первинних позовних вимог у відповідність до ст.ст. 105 і 106 Кодексу адміністративного судочинства України із наданням примірників позовної заяви у новій редакції з врахуванням кількості осіб, які беруть участь у справі.

Щодо сплати судового збору за подання адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Приписами п. 5 ч. 1 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у позовній заяві зазначаються, зокрема, у разі необхідності - клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для прецездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 01.01.2017 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 600,00 грн.

Згідно із приписами ч.3 ст. 6 Закону У країни "Про судовий збір" - у разі коли у позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З урахуванням вимог статті 6 Закону України "Про судовий збір" - з позовних заяв, що містять кілька вимог немайнового характеру, судовий збір справляється з кожної вимоги окремо. (Згідно Довідки про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону У країни "Про судовий збір" , що затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 23.01.2015р. "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VІ "Про судовий збір").

Так, у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 заявлено наступні позовні вимоги:

- визнати недійним, протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не розглядати скаргу від 23.11.16р. по суті, не надавати на неї відповідь, не пересилати в будь-який орган, не повідомляти про це.;

-зобов'язати відповідача здійснити наступні дії - розглянути згадану скаргу належним чином, надати на неї обгрунтовану відповідь/ або направити в належний орган, повідомивши про це;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди 2000 грн. та 20 грн. за кожен наступний день, починаючи з 27.01.17р., тобто дати на цій позовній заяві, та до прийняття судом рішення по справі/ або прийняття відповідачем належних мір, якщо це буде раніше.

Тобто, ОСОБА_1 заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, за яку не справляється судовий збір з урахуванням положень п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір".

Отже, за подання даного адміністративного позову позивачу не обхідно було сплатити судовий збір в сумі 1280,00 грн., проте ОСОБА_1 не надано документа, який підтверджує сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову із двома вимогами немайнового характеру на суму 1280,00 грн.

Натомість, судом встановлено, що ОСОБА_1 у прохальній частині позовної заяви в порядку п. 5 ч. 1 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України заявлено клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору за позовну заяву.

При вирішенні клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Питання зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат врегульовані статтею 88 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини першої статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Згідно частин 1 та 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" визначений перелік осіб, звільнених від сплати судового збору, проте позивач не відноситься до осіб, які звільнені від сплати судового збору та повинен сплачувати судовий збір при зверненні із даним позовом, з огляду на відсутність доказів протилежного.

У розумінні приписів ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення або розстрочення сплати судового збору скаржнику, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

Даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору.

Отже, позивачем не наведено належного обґрунтування поданого клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Слід зауважити, що у позовній заяві ОСОБА_1 також зазначає про незадовільний матеріальний стан (розмір пенсії позивача становить 1191,64 грн. на місяць та відсутність інших джерел доходу), що унеможливлює сплату судового збору.

Згідно Довідки про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про судовий збір", що затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 23.01.2015 року "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за звернення до суду із позовм, що містить дві позовні вимоги немайнового характеру з огляду на те, що позивачем не надано доказів про неможливість сплати судового збору до закінчення судового розгляду справи, тому зазначені позивачем обставини не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання до суду:

-позовної заяви у новій редакції, складеної державною мовою, з приведенням первинних позовних вимог у відповідність до ст.ст. 105 і 106 Кодексу адміністративного судочинства України із наданням примірників позовної заяви у новій редакції з врахуванням кількості осіб, які беруть участь у справі;

-документу про сплату судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру у відповідності до Закону України "Про судовий збір", в сумі 1280,00 грн. за наступними розрахунковими реквізитами для перерахування судового збору:

Отримувач коштів: УДКСУ у Чечелівському районі м.Дніпра, 22030001, код ЄДРПОУ отримувача - 37989253, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО: 805012, рахунок отримувача - №4008, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Призначення платежу: Судовий збір, за позовом______________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд, код ЄДРПОУ (суду) 34824364.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що дана позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 105-107 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 106, 108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання рішення недійсним, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення відшкодування моральної шкоди - залишити без руху.

Встановити позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали - шляхом надання до суду

-позовної заяви у новій редакції, складеної державною мовою, з приведенням первинних позовних вимог у відповідність до ст.ст. 105 і 106 Кодексу адміністративного судочинства України із наданням примірників позовної заяви у новій редакції з врахуванням кількості осіб, які беруть участь у справі;

-документу про сплату судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру у відповідності до Закону України "Про судовий збір", в сумі 1280,00 грн.

Копію даної ухвали направити особі, що звернулася з позовною заявою.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський