Справа № 591/772/17
Суддя: Шелєхова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/772/17
Провадження № 2-а/591/265/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого судді Шелєхової Г.В.,

з участю секретаря Бондар С.М.,

позивача ОСОБА_1,

третьої особи Чайченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, третя особа: голова ліквідаційної комісії Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради Чайченко О.В., про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який мотивувала тим, що постановою Зарічного районного суду м.Суми від 21.09.2016 року вона була поновлена на роботі в департаменті містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на посаді завідувача сектору з правового забезпечення у сфері архітектури та містобудування. Вказане рішення суду підлягало негайному виконанню, але, оскільки в добровільному порядку не виконувалось, вона вимушена була звернутись до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області. Під час примусового виконання рішення департаментом містобудування та земельних відносин було надано державному виконавцю витяг з протоколу №15 від 29.09.2016 року засідання комісії з ліквідації, в якому зазначалось, що її поновлено на посаді завідувача сектору з правового забезпечення у сфері архітектури та містобудування департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради (поза штатом) з 07.05.2016 року. Проте, формулювання «поза штатом», а також оформлення рішення про поновлення на роботі протоколом, а не наказом, не відповідало способу і порядку виконання, яке зазначено рішенням суду. За таких обставин, державний виконавець двічі накладав на боржника штраф за невиконання рішення суду, а потім - направив подання до правоохоронних органів щодо притягнення керівника департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду і на даний час досудове розслідування по такому кримінальному провадженню триває. Враховуючи вказане, просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 22044,08 грн., а також - 50000 грн. моральної шкоди, оскільки вказані обставини завдали їй моральних страждань, вона втратила душевний спокій, нормальні життєві зв'язки та вимушена була докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала в повному обсязі, зазначала про обставини, якими обґрунтовувала позов, та просила задовольнити її вимоги в повному обсязі. Остаточно уточнивши позовні вимоги просила стягнути на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в період з 22.09.2016 року по 11.01.2017 року та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Голова комісії з ліквідації Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради - Чайченко О.В. - в судових засіданнях, на яких був присутній, а також в письмових запереченнях (а.с.64-68,109-115) вважав позовні вимоги необґрунтованими та звертав увагу суду на те, що ще 29.09.2016 року протоколом комісії з ліквідації департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради №15 ОСОБА_1 було поновлено на посаді завідувача сектору з правового забезпечення у сфері архітектури та містобудування і виплачені всі належні їй та вказані у рішенні суду кошти за час вимушеного прогулу. Таким чином, вважає, що рішення суду було виконано у повному обсязі,твердження позивача про те, що її не поновили на роботі, не відповідають дійсності, а державний виконавець, виносячи постанови про накладення на департамент штрафу за невиконання рішення суду, не з'ясував усіх фактичних обставин. За таких обставин, на його думку, підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду немає. Заперечував і те, що позивачу заподіяні даною ситуацією моральні страждання, оскільки: на роботі її поновили, всі належні виплати здійснили, а знаходитись на робочому місці після поновлення, як і прийняти пропозицію переведення на рівнозначну посаду в іншому виконавчому органі Сумської міської ради - позивач відмовилась. Крім того, Чайченко О.В. вважав, що позивач, вважаючи, що її не поновили на роботі 21.09.2016 року, пропустила встановлений ч.3 ст.99 КАСУ місячний строк для звернення до суду з позовом, а також - десятиденний строк на звернення до суду, передбачений ч.9 ст.267 КАСУ, оскільки ще 21.12.2016 року отримала трудову книжку із записом про поновлення її на роботі, а 06.01.2017 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження вона бачила рішення комісії з ліквідації оформлене протоколом.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 52691867, дійшов таких висновків.

В судовому засіданні було з'ясовано, що постановою Зарічного районного суду м. Суми від 21.09.2016 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі у Департаменті містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на посаді завідувача сектору з правового забезпечення у сфері архітектури та містобудування з 07.05.2016 року та стягнуто з Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14747,8 грн. При цьому, допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць (а.с. 18-24).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 року вказане рішення Зарічного районного суду м.Суми змінено в частині визначення дати поновлення позивача на посаді (дату «07.05.2016» змінено на «06.05.2016»), а також суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню ( суму «14747,8 грн.» змінено на «14592,56 грн.»). В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 25-30).

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області на підставі заяви ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №591/3050/16-а від 13.10.2016 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с.31).

Вказана постанова департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради не оскаржувалась, а державному виконавцю 26.10.2016 року боржником було надано витяг з протоколу №15 засідання комісії з ліквідації департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради від 29.09.2016 року, згідно п.1 якого поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідуючого сектору з правового забезпечення у сфері архітектури та містобудування (поза штатом) з 07.05.2016 року (а.с.129-130,135-136).

Державний виконавець, отримавши вказані документи, дійшов висновку, що вказане в протоколі формулювання «поза штатом», а також зазначення у п.3 протоколу як робочого місця ОСОБА_1: кабінету №4 будинку №2 пл.Незалежності,1, яке не співпадало з фактичним місцем ведення діяльності та розташування Департаменту містобудування та земельних відносин - не відповідали способу і порядку виконання, яке зазначено у рішенні суду, не відновлювало порушеного трудового права ОСОБА_1 у той спосіб, який дозволив би їй перебувати не тільки безпосередньо на робочому місці, а й на території підприємства в робочий для цього працівника час, визначений правилами внутрішнього трудового розпорядку чи окремим розпорядженням роботодавця, виконувати свої повноваження, визначені положенням про управління, організовувати роботу управління, контролювати стан трудової дисципліни тощо.

Крім того, посилаючись на відсутність передбачених вимогами ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» документів, які б свідчили про виконання рішення суду щодо поновлення на роботі, а саме: виданого відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, державний виконавець дійшов висновку, що постанова Зарічного районного суду м.Суми від 21.09.2016 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі не виконана боржником та постановою від 06.12.2016 року наклав на Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради згідно ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» штраф у розмірі 5100 грн. (а.с. 32).

В подальшому, оскільки боржником рішення суду у визначений спосіб і порядок не виконувалось, державним виконавцем на Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради постановою від 04.01.2017 року накладено штраф у подвійному розмірі - 10200 грн. (а.с.34) та 12.01.2017 року у відповідності до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» до прокуратури Сумської області направлено повідомлення про невиконання боржником рішення суду (а.с.61).

Зазначені постанови державного виконавця Департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради також не оскаржувалась, а тому всі твердження Голови комісії з ліквідації Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради - Чайченка О.В, які висловлені у запереченнях до позову ОСОБА_1 про поновлення її на роботі та стосуються незгоди з постановами державного виконавця, судом в даному провадженні не можуть бути прийняті, оскільки самі постанови державного виконавця не є предметом розгляду в даній справі, а приймаються судом як доказ, наданий позивачем на підтвердження своїх позовних вимог та зазначених у позові обставин. Крім того, суд не може прийняти до уваги як належний доказ Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2017 року у справі №587/1518/16-а, оскільки вона жодним чином не стосується ОСОБА_1, її прав та інтересів, тобто не може мати преюдиціального значення, і не є рішенням, яке є обов'язковим для застосування усіма судами у своїй практиці.

Враховуючи вищевказане, суд погоджується з твердженнями позивача ОСОБА_1 про те, що Департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради постанова Зарічного районного суду м.Суми від 21.09.2016 року про поновлення її на роботі не виконана у спосіб і порядок, що визначені законодавством про працю і самим рішенням суду, оскільки такі твердження позивача підтверджені належними і допустимими доказами, а саме:

-судовими рішеннями у справі №591/3050/16-а (а.с. 18-30), в резолютивних частинах яких чітко вказано про необхідність поновлення ОСОБА_1 на конкретно визначеній посаді, а не «поза штатом», а у мотивувальних частинах - про те, що єдиною уповноваженою особою від департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з моменту створення комісії з ліквідації цього виконавчого органу є голова ліквідаційної комісії і саме він відповідно до вимог КЗпП України та визначеної компетенції має право приймати рішення в тому числі про поновлення на роботі, а не комісія з ліквідації протокольним рішенням;

-постановами державного виконавця про накладення штрафів від 06.12.2016 та 04.01.2017 року, з яких вбачається те, що боржник всупереч вимогам ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» не видав відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та не вніс на вказані дати в трудову книжку стягувача відповідного запису, що дає підстави стверджувати про те, що рішення боржником не виконано.

Крім того, твердження позивача ґрунтуються на нормах діючого законодавства та правових позиціях, викладених Верховним судом України в постанові Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», а також - у постанові від 23.06.2015 №21-63а15.

Так, відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. А пунктом 3 частини першої статті 256 КАС передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року No 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу (розпорядження), що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже, законодавство передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця виникає обов'язок видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Крім того, відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.93 р. №58 на підставі наказу (розпорядження) про поновлення працівника на роботі вносяться зміни до трудової книжки працівника. Зокрема, визнається недійсним запис , зроблений відповідно до наказу (розпорядження), визнаного судом незаконним.

У випадку невиконання роботодавцем обов'язків, пов'язаних з виконанням судового рішення про поновлення на роботі, частиною четвертою статті 257 КАС законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Так, статтею 65 вказаного Закону передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеномустаттею 63 цього Закону, та вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З наданих суду матеріалів вбачається, що вищевказаних норм чинного законодавства Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради не дотримався. А твердження Чайченка О.В. про те, що станом на 29.09.2016 року внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача не було умовою виконання судового рішення про поновлення на роботі суперечить наведеним вище вимогам чинного законодавства.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, зазначена стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив якісь додаткові дії, про які, наприклад зазначає у своїх запереченнях третя особа - Чайченко О.В., а саме: що ОСОБА_1 жодного разу не з'являлась до комісії з ліквідації стосовно подальшого проходження служби, не отримувала поштову кореспонденцію чи тримала на руках трудову книжку.

В даному випадку та згідно норм чинного законодавства добровільне та негайне виконання постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, яка набрала законної сили, - це законодавчо встановлений обов'язок саме для боржника і такий обов'язок не є похідним від дій чи бездіяльності особи, яка підлягає поновленню на роботі (відвідування комісії для вирішення питання поновлення, подання заяви та виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження, ознайомлення стягувача з матеріалами виконавчого провадження тощо). А за таких обставин, саме Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради повинен був вчиняти всі необхідні дії і вживати всі можливі заходи для виконання рішення суду у визначений таким рішенням і чинним законодавством спосіб і порядок.

Натомість, як вбачається з документів наданих суду, наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі головою комісії з ліквідації Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради не видавався. Жодного заходу для отримання трудової книжки і внесення до неї відповідного запису (наприклад, викликати ОСОБА_1 з трудовою книжкою на конкретну дату для вручення наказу про поновлення на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки) не вживалось. В свою чергу, комісія з ліквідації, прийнявши протокольне рішення №15 від 29.09.2016 року та вважаючи прийняття такого рішення належним виконанням рішення суду про поновлення на роботі, відправила 30.09.2016 року на домашню адресу ОСОБА_1 рекомендований лист з описом вкладень, в якому містився витяг із зазначеного протоколу. Навіть не отримавши повідомлення про вручення такого листа ОСОБА_1, відповідач вважав, що вжиття таких заходів для виконання рішення суду про поновлення на роботі є достатнім. Лише під час слухання даної справи голова комісії з ліквідації Чайченко О.В. поцікавився долею направленого рекомендованого листа та з'ясував, що направлений 30.09.2016 року лист не було вручено ОСОБА_1 та він весь час (з 30 вересня 2016 року і по квітень 2017 року) зберігався в архіві поштового віддання як не вручений, з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Суд вважає, що за наявності обов'язку виконати рішення суду Департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради всупереч вимогам чинного законодавства не вжив всіх необхідних і можливих заходів , хоча повинен був вживати, а не дорікати позивачу на відсутність активності з її боку в питанні поновлення на роботі.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Але відповідач не надав доказів в розумінні ст.ст.57,58 ЦПК України, які б свідчили про видання головою комісії з ліквідації відповідного наказу про поновлення Кузчпнко Т.М. на роботі та ознайомлення ОСОБА_1 з таким наказом, а сам же факт пред'явлення ОСОБА_1 рішення до примусового виконання вказує на її бажання поновитися саме на тій роботі, з якої її було незаконно звільнено.

За таких обставин, оскільки чинне трудове законодавство передбачає покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності за невиконання рішення суду про поновлення на роботі у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, то суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 в цій частині грунтуються на законі та матеріалах справи і підлягають задоволенню.

При цьому суд враховує, що рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 21.09.2016 року та розрахунку наданого відповідачем (а.с.74) встановлено середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 у розмірі 155,24 грн., а тому вважає необхідним при визначенні середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду проводити розрахунок середньоденної заробітної плати позивача саме із зазначеного розміру.

Крім того, оскільки постанова Зарічного районного суду м.Суми від 21.09.2016 року щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 не виконана у спосіб і порядок до цього часу, то суд вважає, що стягненню підлягає сума за весь період, а саме з наступного після ухвалення судом рішення дня - з 22.09.2016 року - та по 11.01.2017 року ( обсяг заявлених позовних вимог), тобто за 78 днів.

Отже, середній заробіток за час невиконання рішення суду за вказаний період становить

12108 грн. 72 коп.( 78 днів х 155,24 грн. середньоденний заробіток).

З урахуванням роз'яснень, наведених в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» про те, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення, то і в даному випадку суд вважає необхідним зазначити, що сума до стягнення відповідно 12108 грн. 72 коп. визначена без утримання податку й інших обов'язкових платежів.

В той же час, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь позивача 50 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, оскільки позивач не надала достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених у позові обставин того, що у зв'язку з неправомірними діями відповідача вона зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві зв'язки і це вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, суд вважає, що констатація порушеного права позивача та її захист шляхом стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання постанови суду є достатньо справедливою сатисфакцією за будь-яку моральну шкоду, яку вона зазнала, в тому числі пов'язану з позичанням коштів.

Заявлене відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст.99 КАСУ (а.с.97-98), проти якого заперечувала позивач (а.с.157-159), суд вважає необгрунтованим, оскільки факту пропуску строку на звернення з позовом не встановлено. Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Проте, іншим законом, а саме: Кодексом Законів про працю України, і , зокрема, ст. 233 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, в даному випадку передбачений ст.99 КАСУ місячний строк для звернення до суду не застосовується, оскільки предметом спору є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Суд не погоджується з твердженнями голови комісії з ліквідації Чайченка О.В. у запереченнях про те, що вимоги ОСОБА_1 заявлені у пред'явленому позові стосуються рішень, дій та бездіяльності, вчинені суб'єктом владних повноважень - відповідачем на невиконання постанови суду, а тому повинні розглядатись судом у порядку ч.9 ст.267 КАСУ, але позивач пропустила встановлений десятиденний строк для подачі такого виду заяви.

Але, як вбачається з поданого ОСОБА_1 адміністративного позову, за формою та змістом, документ наданий до суду є позовною заявою поданою в порядку ст. ст. 104-106 КАС України., а не заявою, що відповідає вимогам, передбаченим ч.9 ст. 267 КАС України. Крім того, за своїм змістом звернені до суду вимоги поданого ОСОБА_1 адміністративного позову не свідчать про наміри оскаржити дії чи бездіяльність, вчинену департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на виконання постанови Зарічного районного суду м.Суми від 21.09.2016 року, або порушення її прав, підтверджених цим судовим рішенням.

Більше того, вимоги поданого ОСОБА_1 адміністративного позову є самостійними та не пов'язані з предметом спору, вирішеного по суті постановою Зарічного районного суду м.Суми від 21.09.2016 року, оскільки в цьому разі позивач просить про стягнення з департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради середнього заробітку в порядку ст.236 КЗпП, на яку вона має право внаслідок зволікання відповідача з виконанням постанови суду про поновлення її на роботі.

А за таких обставин, вказаний спір належить вирішувати за правилами, встановленими Главою 1 розділу III КАС України - передбаченої для розгляду позовних заяв, а не в порядку судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначеному частиною дев'ятою статті 267 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 2,9,11, 71,86,160-163,256,267 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути зДепартаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення її на роботі за період з 22.09.2016 року по 11.01.2017 року в розмірі 12108 грн. 72 коп. без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

В іншій частині вимог відмовити у зв»язку з необгрунтованістю.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі скарги в десятиденний строк з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова