Справа № 514/1705/16-а
Суддя: Кравченко П. А.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Тарутинський районний суд Одеської області
________________________________________________________________________
Справа № 514/1705/16-а
Провадження по справі№ 2-а/514/9/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравченка П.А.

при секретарі Мельниченко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Тарутине адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області третя особа ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій протиправним та зобовязання вчинити певні дії, в якому просять суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Одеської області №482 від 24.11.2016 року, звільнити від сплати судового збору ОСОБА_2 у відповідності до п.13.ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі п.13. ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача ОСОБА_2І . звільнено від сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вказане рішення не відповідає вимогам діючого законодавства, а саме що при прийнятті рішення виконком керувався ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме за припасами підп.1 п.б) ч.1 ст.31 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів селищних рад належить, зокрема, надання документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до п.7 ч.1 ст.7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт видаються виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю селищних рад, щодо обєктів I, II, III категорії складності, розташованих в межах населених пунктів.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі якщо селищні ради не утворили виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю, повноваження таких органів виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвіл на виконання будівельних робіт видається лише органами державного архітектурно-будівельного контролю.

У звязку з чим позивачі вважають, що виконавчий комітет Тарутинської селищної ради Одеської ради перевищив свої повноваження, та не мав права видавати відповідне розпорядження на будівництво навісу автостанції. Крім того на думку позивачів зазначене будівництво прямо порушує їх права як жителів територіальної громади.

В судовому засіданні позивачі та представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що не вбачає, що зазначене рішення виконкому якимось чином порушує права позивачів.

Третя особа ОСОБА_3 просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3Г є власником нежитлової будівлі (автостанції) розташованої за адресою: Одеська область, Тарутинський район, смт. Тарутине, вулиця Леніна, будинок 63.

Згідно договору оренди землі від 15 грудня 2015 року ОСОБА_3 було передано в оренду на 49 років земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :02:001:0292 загальною площею 0,0826 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Тарутинський район, смт. Тарутине, вул. Леніна, буд. 63.

23 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до голови Тарутинської селищної ради Одеської області про надання дозволу на будівництво навісу над платформами прибуття та відправлення автобусів та залу очікування пасажирів (автостанції) за адресою: Одеська область, Тарутинський район, смт. Тарутине, вул. Центральна (Леніна), буд. 63.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Одеської області ОСОБА_3 було надано дозвіл на установку навісу до будівлі автостанції та над платформами прибуття автобусів по вул. Центральна (Леніна), 63 в смт. Тарутине Тарутинського району Одеської області.

Позивач ОСОБА_2 заперечуючи проти зазначеного рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Одеської області у судовому засіданні посилався на той факт, що вказане будівництво навісу автостанції порушує його права, оскільки будівництво відбулося з порушенням будівельних норм та відсутності необхідної дозвільної документації, у звязку з чим вважає, що конструкція навісу автостанції є небезпечною та може складати небезпеку особисто для нього у випадку перебування його під будівлею навісу.

Представник позивача ОСОБА_4 вважає, що рішення виконкому Тарутинської селищної ради Одеської області є не законним, на підставі того, що виконком перевищив свої повноваження та не мав права надавати дозвіл на будівництво вказаного навісу автостанції.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що зазначена конструкція навісу автостанції порушує його права в частині того, що поряд з навісом автостанції у нього є нерухоме майно у якому він здійснює підприємницьку діяльність і зазначений навіс автостанції може йому заважати у випадку підїзду до вказаної нерухомості вантажного або іншого крупно габаритного транспорту. Доказів порушення такого права суду надано не було. В іншій частині не вбачає порушення своїх прав та не заперечує проти облаштування навісу на території автостанції.

Наведене в сукупності зумовило позивачів звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Згідно п.7 ч.1 ст.7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт видаються виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю селищних рад, щодо обєктів I, II, III категорії складності, розташованих в межах населених пунктів.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі якщо селищні ради не утворили виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю, повноваження таких органів виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

На підставі ч.1 п.4 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності до участі в розвитку потужностей будівельної індустрії і промисловості будівельних матеріалів, у створенні, розвитку та реконструкції об'єктів інженерного забезпечення і транспортного обслуговування.

Капітальне будівництво являє собою діяльність державних органів, юридичних осіб і громадян, яка спрямована на створення нових основних фондів виробничого, комерційного та житлового призначення, а також модернізацію старих обєктів.

Згідно розділу 3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» не належать до самочинного будівництва: для громадських та виробничих будівель (приміщень): зведення на земельній ділянці тимчасових господарських будівель та споруд, навісів, альтанок, тамбурів, терас, веранд, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, воріт, хвірток, відкритих басейнів та із накриттям полегшеної конструкції, погребів, ганків тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органами управління у сфері благоустрою населених пунктів є Управління у сфері благоустрою населених пунктів Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до обєктів у сфері благоустрою населених пунктів належать території загального користування. Об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Крім того, ч.1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст.55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне субєктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобовязаний надати обєктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення, дія або бездіяльність субєкта владних повноважень повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі у звязку з недоведеністю позивачами наявності порушеного права та у звязку з відсутністю у оскаржуваному рішенні виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Одеської області надання дозволу на будівництво.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем та третьою особою належним чином виконаний обовязок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області третя особа ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.А. Кравченко