Справа № 809/452/17
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2017 р. Справа № 809/452/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді: Кишинського М.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дмитрашко О.М.,

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

третя особа: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ",

до відповідача: Відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_1

про скасування постанов в частині,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" звернулося в суд з адміністративним позовом до ВідділуДержавної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції третя особа: ОСОБА_1 про скасування постанов в частині.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.08.2006 року ОСОБА_1 (третя особа, позичальник) уклав з АКІБ "УкрСиббанк" кредитний договір №0.

За умовами договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте на адресу суду направив клопотання в якому просить суд розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце судового розгляду даної адміністративної справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення наявним в матеріалах справи. Своїм правом подання заперечення на позовну заяву не скористався, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності або про інші поважні причини неявки в судові засідання суду не надіслав.

Згідно частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України в разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовні заяві підтримав, просив позов задовільнити повністю.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення третьої особи дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

В забезпеченні належного виконання зобов'язання за кредитним договором був укладений іпотечний договір від 02.08.2006 року.

За умовами договору ОСОБА_1 як іпотекодавець передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами наступне нерухоме майно: квартира № 6, що знаходиться в м. Івано-Франківськ, вул. Стрільців Січових, буд. 7.

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

11.06.2012 року АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу № 4 свої права вимоги за зобовязаннями позичальника за кредитним договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобовязанні нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

10.11.2016 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечними договорам від 02.08.2006 року накладено арешти: постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49159761 від 06.11.2015 року, яка видана Відділом державної виконавчу служби Івано-Франківського міського управління юстиції; постановою про арешт майна боржника № б/н від 18.02.2010 року, яка видана Відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управлінні юстиції;

Данні арешти було накладено з порушення вимог законодавства оскільки державним виконавцем під час виконавчого провадження, не повною мірок були проведені виконавчі дії, передбачені п. 4. ст. 54 Законом України «Про виконавче провадження» відповідно до якого на державного виконавця покладено обов'язок, повідомити заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснити заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

У разі виявлення зареєстрованого обтяження державний виконавець не накладає арешт на предмет іпотеки, оскільки відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про іпотеку" предмет іпотеки не підлягає реалізації для примусового виконання рішення.

В порушення вимог закону державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно, не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив позивача як заставодержателя про накладення такого арешту на предмет іпотеки, роз'яснивши йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Порушене права позивача заключається в тому, що іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Боржник недобросовісно виконував взяте на себе забовязання, а саме, обовязок повертати грошові кошти, відповідно до умов кредитного договору. Позивачем неодноразово були здійснені спроби, щодо спонукання боржника, в добровільному порядку погасити заборгованість за кредитним договором, згідно програм лояльності, тобто вживались заходи щодо стягнення заборгованості, проте безрезультатно.

За змістом ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких не передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого адміністративного суду України № 0870/5301/12 від 01 березня 2016 року.

Щодо юрисдикції розгляду даної справи, що у відповідності до Ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.12.2016 року по справі К/800/11976/16, суд зазначив з приводу юрисдикції розгляду справ, наступне.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичні осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влад органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі в виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті З КАС України справа адміністративне юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі стор є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичне чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведене виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявок якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи інше посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

До юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особі державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з привод оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з привод оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всі юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у раз звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Отже поозивач не є ні стороною, ні учасником виконавчого провадження. Таким чином, оскільки позивач дізнався про наявність оскаржуваної постанови про накладення арешту при зверненні до нотаріуса лише 10 листопада 2016 року, строк на її оскарження обчислюється з цієї дати, а відтак не сплив.

Встановлений десятиденний строк застосовується при зверненні до суду учасників виконавчого провадження. Однак, ТОВ «Кей-Колект» не було учасником виконавчого провадження, відповідно не мало доступу до матеріалів виконавчого провадження. Аналогічна позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826.6188/15 від 21 жовтня 2015 року.

Таким чином системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про наявність у позивача, як іпотекодержателя права на вчинення дій, спрямованих на захист прав іпотекодержателя, визначених умовами договору іпотеки, в тому числі і шляхом подачі позову про скасування постанови в частині накладення арешту з майна, в складі якого є предмет іпотеки, переданий в іпотеку позичальником на забезпечення задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки. Крім того враховуючи те, що спірне майно знаходиться в іпотеці у позивача, та виносячи постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, державний виконавець зобов'язаний був повідомити про це заставодержателя та роз'яснити йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, проте в матеріалах справи відсутні відповідні докази такого повідомлення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та доведені суду, а позов такий, що підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №49159761 від 06.11.2015 року, яка видана Відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції.

Скасувати постанову про арешт майна боржника №б/н від 18.02.2010 року, яка видана Відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, в частині накладення арешту на майно, а саме: квартиру №6, що знаходиться в м. Івано-Франківську, вул. Січових Стрільців, буд. 7.

Стягнути в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції в сумі 3 200,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 13.05.2017.