Справа № 826/4810/16
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4810/16 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

11 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Губська О.А., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

пр-к апелянта Шпільчак М.З.

пр-к відповідача Гучок В.В., Семенище О.І.

розглянув у судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Представництва "Евофарма АГ" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Представництва "Евофарма АГ" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Позивач, Представництво "Евофарма АГ", звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 27.11.2015 №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив ухвалену постанову в частині скасування податкового повідомлення-рішення скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 199, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку представництва "Евофарма АГ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.1.2014, за наслідками якої складено акт від 13.11.2015 №533/26-59-22-04/26608408.

В ході перевірки було встановлено порушення представництвом "Евофарма АГ" пункту 160.8 статті 160 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на прибуток на суму 77 083,00 грн., у тому числі на суму 39 3698,00 грн. за 2013 рік та на суму 37 715,00 грн. за 2014 рік.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем податкове повідомлення-рішення від 27.11.2015 №, яким представництву "Евофарма АГ" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у загальному розмірі 96 354,00 грн., з яких 77 083,00 грн. за основним платежем та 19 271,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, виходив з того, що висновки відповідача про порушення позивачем норм Податкового кодексу України є обґрунтованими. Вказував, що до постійних представництв, зокрема, не відносяться ті представництва, які здійснюють для материнського підприємства будь-яку діяльність підготовчого чи допоміжного характеру, тобто діяльність, яка не визначена у статутних документах нерезидента та є регулярною і постійною протягом календарного року, на який припадає звітний (податковий) період, а тому факти реалізації представництвом "Евофарма АГ" основних засобів (автомобілів за переліком, вказаним на сторінці 13 акту), що відповідає основному виду статутної діяльності материнської компанії позивача позбавляє останнього права на пільгу, передбачену положеннями Конвенції між Урядом України і Швейцарською Федеральною Радою про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доходи і на капітал.

Колегія суддів не може не погодитися з такими висновками суду першої інстанції та звертає увагу на наступне.

Особливості оподаткування прибутків нерезидентів з джерелом їх походження з України встановлені нормами статті 160 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 160.1 статті 160 Податкового кодексу України визначено, що будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Відповідно до пункту 160.8 статті 160 Податкового кодексу України, суми прибутків нерезидентів, які провадять свою діяльність на території України через постійне представництво, оподатковуються в загальному порядку. При цьому таке постійне представництво прирівнюється з метою оподаткування до платника податку, який провадить свою діяльність незалежно від такого нерезидента.

У разі якщо нерезидент провадить свою діяльність не лише в Україні, а й за її межами, і при цьому не визначає прибуток від своєї діяльності, що ведеться ним через постійне представництво в Україні, сума прибутку, що підлягає оподаткуванню в Україні, визначається на підставі складення нерезидентом відокремленого балансу фінансово-господарської діяльності, погодженого з органом державної податкової служби за місцезнаходженням постійного представництва.

У разі неможливості визначити шляхом прямого підрахування прибуток, отриманий нерезидентами з джерелом його походження з України, оподатковуваний прибуток визначається органом державної податкової служби як різниця між доходом та витратами, визначеними шляхом застосування до суми отриманого доходу коефіцієнта 0,7.

Нерезидентами, у розумінні підпункту 14.1.122 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України є:

а) іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України;

б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва інших держав і міжнародних організацій в Україні;

в) фізичні особи, які не є резидентами України.

Приписами пункту 133.2 статті 133 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку з числа нерезидентів є: юридичні особи, що створені в будь-якій організаційно-правовій формі, та отримують доходи з джерелом походження з України, за винятком установ та організацій, що мають дипломатичні привілеї або імунітет згідно з міжнародними договорами України; постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи із джерелом походження з України або виконують агентські (представницькі) та інші функції стосовно таких нерезидентів чи їх засновників.

При цьому, підпунктом 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено, що постійне представництво - постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар'єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; склад або приміщення, що використовується для доставки товарів.

З метою оподаткування термін "постійне представництво" включає будівельний майданчик, будівельний, складальний або монтажний об'єкт чи пов'язану з ними наглядову діяльність, якщо тривалість робіт, пов'язана з таким майданчиком, об'єктом чи діяльністю, перевищує шість місяців; надання послуг (крім послуг з надання персоналу), у тому числі консультаційних, нерезидентом через співробітників або інший персонал, найнятий ним для таких цілей, але якщо така діяльність провадиться (в рамках одного проекту або проекту, що пов'язаний з ним) в Україні протягом періоду або періодів, загальна тривалість яких становить більш як шість місяців, у будь-якому дванадцятимісячному періоді; резидентів, які мають повноваження діяти від імені виключно такого нерезидента, що тягне за собою виникнення у цього нерезидента цивільних прав та обов'язків (укладати договори (контракти) від імені цього нерезидента; утримувати (зберігати) запаси товарів, що належать нерезиденту, із складу яких здійснюється поставка товару від імені нерезидента, крім резидентів, що мають статус складу тимчасового зберігання або митного ліцензійного складу).

Постійним представництвом не є використання споруд виключно з метою зберігання, демонстрації або доставки товарів чи виробів, що належать нерезиденту; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою зберігання або демонстрації; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою переробки іншим підприємством; утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для нерезидента; направлення у розпорядження особи фізичних осіб у межах виконання угод про послуги з надання персоналу; утримання постійного місця діяльності виключно з метою провадження для нерезидента будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер.

Отже, до постійних представництв, зокрема, не відносяться ті представництва, які здійснюють для материнського підприємства будь-яку діяльність підготовчого чи допоміжного характеру, тобто діяльність, яка не визначена у статутних документах нерезидента та є регулярною і постійною протягом календарного року, на який припадає звітний (податковий) період.

Приписами п.п.103.4, 103.5 ст. 103 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України. Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 3.2 статті 3 Податкового кодексу України, якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно зі статтею 5 Конвенції між Урядом України і Швейцарською Федеральною Радою про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доходи і на капітал від 30.10.2000 (дата набрання чинності для України 26.02.2002), для цілей цієї Конвенції термін "постійне представництво" означає постійне місце діяльності, через яке повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність підприємства.

Термін "постійне представництво", зокрема, включає: a) місце управління; b) відділення; c) контору; d) фабрику; e) майстерню; f) шахту, нафтову або газову свердловину, кар'єр або будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; і g) склад або інше приміщення, яке використовується як торгова точка.

Незважаючи на попередні положення цієї статті, термін "постійне представництво" не включає: a) використання споруд виключно з метою зберігання, демонстрації або поставки товарів чи виробів, що належать підприємству; b) утримання запасів товарів або виробів, що належать підприємству, виключно з метою зберігання, демонстрації або поставки; c) утримання запасів товарів або виробів, що належать підприємству, виключно з метою переробки іншим підприємством; d) утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для підприємства; e) утримання постійного місця діяльності виключно з метою реклами, для надання інформації, для проведення наукового дослідження або здійснення для підприємства будь-якої іншої діяльності підготовчого чи допоміжного характеру; f) утримання постійного місця діяльності виключно для здійснення будь-якої комбінації видів діяльності, перелічених у підпунктах від a) до e), за умови, що сукупна діяльність постійного місця діяльності, яка виникає внаслідок такої комбінації, має підготовчий або допоміжний характер.

Приписами частин першої та другої статті 7 вказаної Конвенції визначено, що прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується лише в цій Державі, якщо тільки це підприємство не здійснює підприємницьку діяльність у другій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво. Якщо підприємство здійснює підприємницьку діяльність, як вказано вище, прибуток підприємства може оподатковуватись у другій Державі, але тільки стосовно тієї частини, яка відноситься до цього постійного представництва.

З урахуванням положень пункту 3, якщо підприємство Договірної Держави здійснює підприємницьку діяльність у другій Договірній Державі через розташоване там постійне представництво, то в кожній Договірній Державі до такого постійного представництва відноситься прибуток, який воно могло б одержати, якби було окремим і самостійним підприємством, зайнятим такою ж або аналогічною діяльністю в таких же або аналогічних умовах і діяло цілком незалежно від підприємства, постійним представництвом якого воно є.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 28.02.2011 №115 затверджено Порядок розрахунку податкових зобов'язань нерезидентів, які провадять діяльність на території України через постійне представництво (надалі - Порядок №115), (чинний з 11.04.2011 по 06.08.2013).

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №115, загальний порядок застосування міжнародних договорів України про уникнення подвійного оподаткування (далі - міжнародні договори) стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України встановлено статтею 103 розділу II Кодексу. Згідно з вказаним порядком підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 статті 103 розділу II Кодексу, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором.

Нерезиденти, які мають право на звільнення від оподаткування відповідно до міжнародного договору окремих видів доходів, які отримуються через постійне представництво, разом з податковою звітністю заповнюють і подають до органу державної податкової служби Відомості (пункт 2 розділу V Порядку №115).

Розділи I - IV Відомостей передбачені для видів діяльності, доходи від яких, отримані постійним представництвом, звільняються від оподаткування в Україні відповідно до міжнародного договору. Кожен з розділів Відомостей заповнюється з урахуванням таких особливостей (пункт 3 розділу V Порядку №115).

У відповідності до пункту 4 розділу V Порядку №115, розділ I Відомостей заповнюється у випадку, коли постійне представництво нерезидента провадить у звітному (податковому) періоді виключно види діяльності, при здійсненні яких відповідно до міжнародних договорів не утворюється постійне представництво.

Види діяльності, стосовно яких постійне представництво отримало або йому було нараховано доходи, вказуються у цьому розділі так, як вони визначені у самому міжнародному договорі. Вказуються також інші види діяльності, які носять допоміжний або підготовчий характер.

Будь-який з вказаних у цьому розділі видів діяльності або сукупність всіх вказаних видів діяльності не повинні складати основну діяльність або один з видів основної діяльності нерезидента. При цьому під основною діяльністю розуміється діяльність нерезидента, визначена у його статутних документах, яка є регулярною і постійною протягом календарного року, на який припадає звітний (податковий) період.

Аналогічні положення містяться у пункті 4 розділу V Порядку розрахунку податкових зобов'язань з податку на прибуток нерезидентів, які провадять діяльність на території України через постійне представництво, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.06.2013 №610.

Так, за правилами вказаного пункту Порядку № 610 діяльність постійного представництва нерезидента матиме допоміжний або підготовчий характер у разі, якщо вона не складає основну діяльність або один із видів діяльності нерезидента. Види діяльності або сукупність всіх вказаних видів діяльності не повинні складати основну діяльність або один з видів основної діяльності нерезидента. При цьому як основну діяльністю розуміють діяльність нерезидента, визначену у його статутних документах, яка є регулярною і постійною протягом календарного року, на який припадає звітний (податковий) період.

З викладеного вбачається, що у разі здійснення представництвом нерезидента видів або виду діяльності, яка є тотожною основній діяльності нерезидента, таке представництво набуває статусу постійного представництва і його діяльність на території України оподатковується в загальному порядку.

Критеріями для віднесення отриманих представництвом коштів до прибутку нерезидента, який за правилом п. 160.8 ст. 160 Податкового кодексу України, оподатковується у загальному порядку, є такі умови: повне або часткове здійснення нерезидентом господарської діяльності на території України через постійне представництво та отримання цим представництвом від такої діяльності сум прибутків, належних нерезиденту.

Таким чином, постійні представництва нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється господарська діяльність таких нерезидентів на території України, повинні утримувати та сплачувати податок на прибуток з суми прибутків зазначених нерезидентів, отриманих від такої господарської діяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 Представництво "Евофарма АГ" згідно з поданими розрахунками задекларувало податок на прибуток в загальній сумі 33 036 грн.

Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 податковим органом встановлено його заниження на суму 77 083 грн., а саме: на суму 39 368 грн. за 2013 рік та на суму 37 715 грн. за 2014 рік.

Так, в період, що перевірявся представництвом "Евофарма АГ" на виконання договорів комісії транспортних засобів, укладених з Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоцентр Київ", та договору продажу оргтехніки (МФУ) було реалізовано основні засоби (транспортні засоби).

Загальна вартість реалізації транспортних засобів склала 595 329,00 грн.

Представництвом "Евофарма АГ" було задекларовано суму отриманого доходу від продажу транспортних засобів в сумі 595 329,00 грн. у рядку 04 розрахунку "Доходи, отримані постійним представництвом з урахуванням звільнень".

Також, представництвом "Евофарма АГ" було задекларовано об'єкт оподаткування у рядку 07 розрахунку "Об'єкт оподаткування" у розмірі 178 000,00 грн.

Таким чином, представництвом було занижено об'єкт оподаткування на суму 416 729,00 грн., а саме: на суму 207 201,00 грн. за 2013 рік та на суму 209 528,00 грн. за 2014 рік.

Представництвом "Евофарма АГ" було сплачено до бюджету податок на прибуток у розмірі 33 036,00 грн.

Відповідно до витягу з реєстру компаній, основним видом діяльності головної компанії "Ewopharma AG" (Швейцарія) є - "Виробництво, купівля та продаж товарів усіх видів, зокрема, хімічно-фармацевтичної продукції та іншої продукції в сферах охорони здоров'я та споживання, а також у технічній сфері". Видами діяльності представництва "Евофарма АГ" є "Дослідження кон'юнктури ринку та виявлення суспільної думки".

Тобто, мають місце факти реалізації представництвом "Евофарма АГ" основних засобів (автомобілів), що відповідає основному виду статутної діяльності материнської компанії позивача та у відповідності до вищенаведених правових норм, позбавляє представництво "Евофарма АГ" на пільгу, передбачену положеннями Конвенції між Урядом України і Швейцарською Федеральною Радою про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доходи і на капітал.

Наразі, позивачем не надано доказів а ні суду першої інстанції, а ні на вимогу суду апеляційної інстанції на підтвердження права на пільгу, передбачену положеннями Конвенції між Урядом України і Швейцарською Федеральною Радою про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доходи і на капітал.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення від 27.11.2015 №.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Представництва "Евофарма АГ" - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.А.Губська

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 16.05.2017.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Губська О.А.