Справа № 754/15351/16-а
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/135/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді -Панченко О.М.

за участі секретаря - Полярної М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об»єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Лівобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов»язання вчинити певні дії. Вимоги позову мотивувала тим, що з серпня 2014 року перебуває на обліку в Лівобережному об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. До цього, з 03.06.2013 року їй на підставі, зокрема зави, поданої нею до Управління пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська була призначена пенсія за віком. 24.12.2014 року вона отримала довідку про взяття на облік переміщеної особи і отримала статус внутрішньо переміщеної особи з території проведення антитерористичної операції. Відповідно до постанови Артемівського районного суду м. Луганська від 12.05.2014 року було задоволено її позовні вимоги до Управління ПФУ в Артемівському районі м. Луганська, визнано дії відповідача про відмову позивачу у зарахуванні стажу роботи у Ворошиловградській обласній госпрозрахунковій наркологічній амбулаторії в період з 26.06.86 року по 11.08.86 року та з 01.09.87 року по 19.07.93 року в подвійному розмірі неправомірними та зобов»язано відповідача зарахувати їй стаж роботи в даній медичній амбулаторії в дані періоди в подвійному розмірі. 18.07.2016 року вона звернулася до відповідача з заявою про надання письмового детального розрахунку нарахованої їй суми в розмірі 6 600 грн. із зазначенням періоду за який була нарахована вказана сума, а також просила зазначити на яку суму їй було підвищено пенсію за віком з обґрунтуванням суми підвищення. 12.08.2016 року відповідач надав їй відповідь про те, що відповідно до рішення суду їй було проведено перерахунок пенсії з урахуванням стажу в подвійному розмірі за періоди роботи з 26.06.86 року по 11.08.86 року, з 01.09.87 року по 19.07.93 року. З 01.05.2016 року розмір пенсії становить 2047.17 грн. Вона є пенсіонером за віком, починаючи з 03.06.2013 року. Постановою Артемівського районного суду м. Луганська від 12.05.2014 року відповідача зобов»язано зарахувати стаж роботи за певний період в подвійному розмірі, починаючи з дня виходу її на пенсію за віком, тобто з 03.06.2013 року, проте відповідач зарахував стаж роботи в подвійному розмірі починаючи фактично з 01.08.2014 року, як це зазначено в довідці про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії. Виходячи з цього, позивач вважає неправомірними дії відповідача по не зарахуванню вказаного стажу роботи в подвійному розмірі, тому була вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила суд визнати неправомірними дії відповідача по не зарахуванню їй стажу роботи у Ворошиловградській обласній госпрозрахунковій наркологічній амбулаторії в період з 03.06.2013 року по 31.07.2014 року в подвійному розмірі та зобов»язати відповідача зарахувати їй зазначений вище стаж роботи в подвійному розмірі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову своєї довірительки та просив про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість вимог позову.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з серпня 2014 року перебуває на обліку в Лівобережному об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

До серпня 2014 року призначення і виплата пенсії позивачу відбувалась Управлінням Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська.

Відповідно до Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, затвердженого Постановою правління ПФУ №2802 від 22.12.2014 року «Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банків (у тому числі у валюті), печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Таким чином, хоча Управління разом з іншими управліннями утворює систему органів Фонду, але здійснює свою діяльність лише в межах свого району і не відповідає за рішення інших районних управлінь Києва та областей України.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Тобто, відтворюється загальне правило про дію закону у часі, відповідно до кого застосовуються норми, чинні на момент вчинення дій. Отже, після звернення позивача з рішенням суду до Управління застосовується закон,що діє на момент виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України перевіряючи рішення, дію або бездіяльність суб»єкта владних повноважень завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тобто у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд обрати один з кількох варіантів рішення).

Суд є правозастосовуючим органом, тобто суд не підміняючи органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону вирішує справи, в той час як позивач просить суд зобов»язати Управління здійснити конкретний розрахунок, який є вірним на його думку. Проте, така позиція позивача суперечить постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №13.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов′язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов′язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як було встановлено в судовому засіданні, рішення Білоукраїнського районного суду Луганської області від 30.11.2015 року та постанова Артемівського районного суду м. Луганська від12.05.2014 року, якими було задоволено вимоги позивача про зарахування стажу її роботи в подвійному розмірі виконані, проте позивач не погоджується з датою з якої вони виконані, тобто не погоджується з порядком виконання рішення суду.

Відповідно до ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» питанням виконання судових рішень зобов»язального характеру займаються органи державної виконавчої служби, які і контролюють виконання цього рішення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження, і як наслідок виконання судового рішення в адміністративній справі здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з наданих представником відповідача матеріалів, державною виконавчою службою 25.02.2016 року було відкрито виконавче провадження, а постановою від 27.05.2014 року було закрито виконавче провадження в зв»язку з фактичним виконанням рішення суду 11.03.2014 року, що є підтвердженням повного та належного виконання рішень суду, а тому відсутні правові підставидля задоволення вимог позивача.

Крім того, у своїх позовних вимогах позивач просить зобов"язати Управління зарахувати стаж роботи за період, коли вона взагалі не перебувала на обліку в Управлінні, отже жодних протиправних дій щодо прав позивача Управлінням здійснено не було.

Також слід відзначити, що суб'єкт владних повноважень не може бути зобов'язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналізуючи все вище викладене та зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,4,17,18,19,49,51,183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об»єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів, з дня оголошення постанови.

Суддя