Справа № 638/17735/16-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 р.Справа № 638/17735/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Донець Л.О. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2017р. по справі № 638/17735/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківськом районі м. Харкова, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків місячної (чинної) заробітної плати, відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-ХІІ "Про прокуратуру" на підставі довідки про заробітну плату, виданої Національною Академією Прокуратури України 06.10.2016 року за № 18/289-вих. 16.

- скасувати рішення відповідача №16199-02/16 від 21.10.2016 року щодо відмови йому у перерахунку пенсії за вислугою років згідно вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 року;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеної йому пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-ХІІ "Про прокуратуру" (зі змінами, внесеними згідно з Законом України від 05.10.1995 року №358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2011 року № 2663-ІІІ, що діяла станом на грудень 1994 року) з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури згідно довідки про заробітну плату, виданої Національною Академією Прокуратури України 06.10.2016 року за №18/289-вих.16, починаючи з 01.01.2016 року, без обмеження її максимального розміру та здійснити виплати зазначених коштів, оскільки згідно з постановою КМУ №1013 від 09.12.2015 року, підвищення посадових окладів працівників органів прокуратури здійснюється з 01.12.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що є пенсіонером органів прокуратури. В травні 1998 року йому призначено пенсію за вислугу років з посади проректора по учбовій роботі - заступника начальника Управління Генеральної прокуратури України у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати згідно з вимогами ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", в редакції, що діяла на момент призначення пенсії. Отримував пенсію з урахуванням відповідних підвищень, встановлених постановами Кабінету Міністрів України. В зв'язку з прийняттям постанови КМУ №763 від 30.09.2015 року, яким передбачено підвищення оплати праці, він звернувся до відповідача з відповідною заявою від 13.10.2016 року про здійснення перерахунку та виплати пенсії, відповідно до довідки, виданої Національною Академією Прокуратури України 06.10.2016 року за № 18/289-вих. 16. Відповідач 21.10.2016 року прийняв рішення № 16199-02/16, яким відмовив в перерахунку пенсії за вислугу років, з підстав того, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" 213-VIII з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та з вказаної дати пенсії в порядку та на умовах, передбачених вищезазначеним законом не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. Не погодившись із вказаними діями відповідача, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків місячної (чинної) заробітної плати, відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-ХІІ "Про прокуратуру" на підставі довідки про заробітну плату, виданої Національною Академією Прокуратури України 06.10.2016 року за № 18/289-вих. 16.

Скасовано рішення відповідача №16199-02/16 від 21.10.2016 року щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії за вислугою років згідно вимог ст. 50-1 ЗУ "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 року.

Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-ХІІ "Про прокуратуру" (зі змінами, внесеними згідно з Законом України від 05.10.1995 року №358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2011 року № 2663-ІІІ, що діяла станом на грудень 1994 року) з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури згідно довідки про заробітну плату, виданої Національною Академією Прокуратури України 06.10.2016 року за № 18/289-вих. 16, починаючи з 13.04.2016 року, без обмеження її максимального розміру та здійснити виплати зазначених коштів, оскільки згідно з постановою КМУ №1013 від 09.12.2015 року, підвищення посадових окладів працівників органів прокуратури здійснюється з 01.12.2015 року.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до помилково висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що відповідно до розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 02.03.2015 року № 213 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" у разі неприйняття до 01.06.2015 року про призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються зокрема відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Відповідач вважає, що оскільки з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах Закону України "Про прокуратуру" не призначаються, то і перерахунок пенсії не передбачено. Також положенням абз. 5 п. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740,00 грн., а тому зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимального розміру є безпідставним.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 року проведено заміну відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Шевченківськом районі м. Харкова на правонаступника - Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач працював в органах прокуратури з 02.03.1978 року.

В травні 1998 року позивачу призначено пенсію за вислугу років з посади проректора по учбовій роботі - заступника начальника Управління Генеральної прокуратури України у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати згідно з вимогами ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", в редакції, що діяла на момент призначення пенсії. Отримував пенсію з урахуванням відповідних підвищень, встановлених постановами Кабінету Міністрів України.

06.10.2016 року Національною академією прокуратури України надано позивачу довідку № 18/289-вих.16 про те, що він працював в Національній академії прокуратури України на посаді проректора по учбовій роботі - заступника начальника управління, та вказано розмір заробітної плати на вказаній посаді станом на 01.12.2015 року.

На підставі вказаної довідки, позивач 13.10.2016 року звернувся до відповідача з відповідною заявою про здійснення перерахунку та виплати пенсії, відповідно до довідки, виданої Національною академією прокуратури України від 06.10.2016 року за № 18/289-вих.16 в зв'язку з підвищенням посадових окладів працівників прокуратури.

Рішенням від 21.10.2016 року № 16199-02/16 відповідач відмовив в перерахунку пенсії за вислугу років.

Фактичною підставою для відмови у перерахунку пенсії, слугували висновки відповідача про те, що відповідно до п. 5 р. ІІІ Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Здійснення перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру" чинним законодавством не передбачено.

Позивач, не погодившись із вказаною відмовою відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на перерахунок та виплату з 13.04.2016 року пенсії на підставі довідки Національної академії прокуратури України від 06.10.2016 року за № 18/289-вих.16 відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-ХІІ "Про прокуратуру" (зі змінами, внесеними згідно з Законом України від 05.10.1995 року №358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2011 року № 2663-ІІІ, що діяла станом на грудень 1994 року) з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури без обмеження її максимального розміру та здійснити виплати зазначених коштів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Станом на час призначення та виплати позивачу пенсії умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих були визначені статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991р., якою було встановлено право осіб, яким призначена пенсія згідно вказаного Закону, її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

15.07.2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII та втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789-XII, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15.12.2015 року.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначено статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VII.

Згідно з ч.13 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VII, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Частиною 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VII встановлено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час виникнення спірних правовідносин зазначені умови і порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.

Підпунктом 1 пункту 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VII, Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Відповідно до положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VII, держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Проте, не прийняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, на переконання суду апеляційної інстанції, не може бути підставою для відмови у такому перерахунку, що гарантований законом.

Отже, чинним на момент звернення позивача до уповноваженого органу (територіального органу Пенсійного фонду України) законодавством передбачено можливість перерахунку раніше призначених пенсій, а відтак встановлене право особи, яка отримує відповідно до законодавства про прокуратуру пенсію за вислугу років, на її перерахунок за певних умов та в порядку, які на даний час Урядом України не визначені.

Колегія суддів зазначає, що норми статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-XII, які безпосередньо визначали умови перерахунку пенсії, були виключені із цього Закону, а питання визначення умов та порядку перерахунку таких пенсій віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України - з набранням чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року №76-VIII (набрав чинності 01 січня 2015 року).

Пунктом 16 розділу III "Прикінцеві положення" вказаного Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом, тобто до кінця січня 2015 року, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

За таких обставин, на час виникнення спірних правовідносин позивач мав право на перерахунок пенсії відповідно до умов та в порядку, які повинні бути визначені Кабінетом Міністрів України із січня 2015 року, однак не прийняті до моменту звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії.

Отже, маючи відповідне право, проте перебуваючи в стані невизначеності внаслідок тривалої бездіяльності компетентного органу, заявник не може реалізувати останнє.

На думку колегії суддів, відсутність затверджених Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

За принципом верховенства права, що визначений у частині четвертій статті 8 КАС України, забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Слід зазначити, що питання щодо неприйняття Урядом України рішень у визначений законом строк неодноразово було предметом розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України" Суд зазначив, що в період з квітня по грудень 2006 року Кабінет Міністрів України мав визначити розмір надбавки до пенсії, яка підлягала виплаті заявникам. Жодного рішення з цього питання не було прийнято. У цьому випадку відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Отже, було порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу, за період з 2 квітня по 31 грудня 2006 року (пункти 54 - 56).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Будченко проти України" Суд також зазначив, що відповідне законодавство, яке звільняло заявника від певних виплат, було ухвалено у 1999 році та згідно з ним відповідний механізм мав бути запроваджений протягом чотирьох місяців. Проте його було запроваджено тільки через десять років. Для пояснення такої бездіяльності не було надано жодних доводів. Враховуючи тривалу бездіяльність держави та той факт, що заявник працював на державному підприємстві, Суд вважає, що через нездатність забезпечити звільнення його від оплати, на що заявник мав право за законом в розумні терміни, держава поклала на нього надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобов'язання за статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції (пункти 45 - 46).

Враховуючи висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, наведені вище обставини розцінюються колегією суддів як невиправдане втручання у право заявника.

Оскільки Кабінетом Міністрів України не вжито заходів на реалізацію вищенаведеної норми, виходячи із приписів частини першої статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, та статті 22, згідно з якою закріплені Конституцією України права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, колегія суддів погоджується із висновком судом першої інстанції про те, що позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" та при такому перерахунку мають застосовуватися норми, що визначали умови та порядок перерахунку пенсії, які діяли на момент її призначення.

При цьому, колегія суддів наголошує, що до перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Відтак, зміни, внесені до Закону України "Про прокуратуру" після призначення позивачу пенсії, в частині зменшення відсоткового розміру заробітної плати, з якого обчислюється розмір пенсії, стосуються порядку призначення пенсії, а не перерахунку вже призначеної.

Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Така правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, висловленими, зокрема, в постановах від 10.12.2013 року №21-348а13, від 17.12.2013 року №21-445а13, від 01.07.2014р. по справі №21-244а14.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та визначав, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99,рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно абз.6. п. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України від 02.03.2015 р. N 213-VIII і Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 р.), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Однак, згідно п.2 Прикінцевих Положень Закону України від 02.03.2015 р. N 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) встановлений цим Законом стосується саме працюючих пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно із п.п. 1 та 2 Прикінцевих Положень Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Враховуючи те, що позивач є непрацюючим пенсіонером і пенсія призначена до 01.01.2016 року, то до її розміру не можуть бути застосовані обмеження максимального розміру, визначені абзацом шостим частини п'ятнадцятої ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. (в редакції Закону України № 911-VIII від 24.12.2015р. і Закону України від 02.03.2015 р. N 213-VIII).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на перерахунок призначеної пенсії, у відповідності ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру", виходячи з розрахунку 90 % від суми заробітної плати без обмеження її максимального розміру.

Посилання заявника апеляційної скарги не та, що з 01.06.2015 року норми Закону України "Про прокуратуру", в тому числі ті, що регулюють порядок здійснення перерахунку пенсій прокурорським працівникам, скасовано на підставі Закону України від 02.03.2015 року N 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", у зв`язку з чим підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу відсутні, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року N 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на час призначення пенсії законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст.22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, положення п. 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року N 213-VIII стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Крім цього, в тексті вказаного Закону чітко визначено, що з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України. При цьому, право на перерахунок пенсії виникло ще при призначенні пенсії, а отже з 01.06.2015 року перешкоди для перерахунку призначеної пенсії відсутні.

Крім того, з 15.07.2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII, яким врегульовано питання пенсійного забезпечення та перерахунку пенсій працівників прокуратури, а саме статтею 86 Закону.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що норми щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури за Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VII не могли бути скасовані пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", оскільки набрали чинності 15.07.2015 року, тобто після 01.06.2015 року.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що відмовляючи позивачу у проведенні перерахунку пенсії, відповідач дійшов до неправомірного висновку про відсутність у позивача права на такий перерахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.02.2017р. по справі №638/17735/16-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2017р. по справі № 638/17735/16-а за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Донець Л.О. Мельнікова Л.В.

Повний текст ухвали виготовлений 15.05.2017 р.