Справа № 645/692/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 р.Справа № 645/692/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.03.2017р. по справі №645/692/17

за позовом ОСОБА_1

до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача та скасувати рішення № 348 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років, зобов'язати відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи період на посаді провізора Виробничого підприємства «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства глухих «УТОГ» за період з 18.09.2012 року по 29.02.2016 року та призначити їй пенсію за вислугою років як працівникові охорони здоров'я з 06 липня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у липні 2016 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова із заявою про призначення пенсії за вислугою років, як працівнику охорони здоров'я, проте 12 січня 2017 року отримала рішення управління № 348, відповідно до якого в призначенні пенсії за вислугою років їй було відмовлено через відсутність достатнього пільгового стажу роботи, оскільки до спеціального стажу роботи відповідач не зарахував період роботи позивача на посаді провізора Виробничого підприємства «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства глухих «УТОГ» за період з 18.09.2012 року по 29.02.2016 року. Позивач вважає відмову відповідача безпідставною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує її конституційні права, свободи та інтереси, у зв'язку з чим звернулася до суду із даним позовом.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.03.2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова № 348 від 11 липня 2016 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років як працівнику охорони здоров'я.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова з 06 липня 2016 року призначити позивачу пенсію за вислугою років як працівнику охорони здоров'я відповідно до п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до спеціального стажу роботи період роботи з 18 вересня 2012 року по 29 лютого 2016 року на посаді провізора у Виробничому підприємстві «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства глухих «УТОГ».

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.03.2017 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до помилково висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що у позивача недостатньо спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки неможливо зарахувати до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 18.09.2012р. по 20.02.2016р. на посаді провізора у аптеці № 2 Виробничого підприємства «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства «УТОГ». Переліком закладів і установ охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року, передбачені провізори, фармацевти, лаборанти у аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях, але з наданих позивачем документів: наказу (розпорядження) Виробничого підприємства «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства «УТОГ» № 79 від 18.09.2012р. та штатного розкладу цього підприємства за 2012-2016 рр. вбачається, що посада провізора зазначена, а назва структурного підрозділу вказана як торгівельний відділ, що не відповідає вимогам переліку. Окрім того, в індивідуальних відомостях про застраховану особу за період праці позивача у Виробничому підприємстві «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства «УТОГ», відсутні відомості про спеціальний стаж.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 року проведено заміну відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова, на правонаступника - Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що у липні 2016 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова із заявою про призначення пенсії за вислугою років, як працівнику охорони здоров'я.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова № 348 від 11 липня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви про призначення пенсії за вислугою років.

Згідно вказаного рішення стаж роботи ОСОБА_1 за вислугу років, який можливо зарахувати на теперішній час, складає 22 роки 5 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років на теперішній час. Так, згідно наказу № 79 від 18.09.2012р. Виробничого підприємства «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства «УТОГ» позивач працювала в торгівельному відділі на посаді провізора аптеки № 2. Первинними документами не підтверджено зарахування заявниці згідно наказу № 79 від 18.09.2012р провізором аптеки № 2. У штатних розкладах, наданих заявницею, не передбачено такий структурний підрозділ, як «аптека № 2». Також, за період роботи у Виробничому підприємстві «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства «УТОГ» відсутні дані про спеціальний стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Позивач не погоджуючись із вказаною відмовою, звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до спеціального стажу період роботи з 18 вересня 2012 року по 29 лютого 2016 року на посаді провізора у Виробничому підприємстві «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства глухих «УТОГ». А тому, оскільки у позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії був наявний необхідний спеціальний стаж роботи, за умови якого виникає право на пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров'я відповідно до п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", то оскаржуване рішення відповідача є протиправним.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно п. "и"ст.77 Основ законодавства України про охорону здоров'я, медичні працівники мають право на пільгові умови пенсійного забезпечення.

Право на пенсію за вислугу років для працівників освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення передбачено п. "е"ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року затверджено Перелік закладів і установ охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №1436 від 26.09.2002 року. Зазначеним переліком визначені заклади охорони здоров'я, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності, належності зазначених закладів і установ.

Відповідно до розділу 2 Переліку, до закладів і установ віднесені: лікарняні заклади, лікувально - профілактичні заклади особливого типу, лікувально - трудові профілакторії, амбулаторно - поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові,заклади охорони материнства і дитинства, санітарно - курортні заклади, санітарно - епідеміологічні заклади, діагностичні центри. В зазначених закладах і установах право на призначення пенсії за вислугу років мають право: лікарі та середній медичний персонал.

Згідно ст. 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" заклади охорони здоров'я - підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Види закладів охорони здоров'я, які забезпечують безпосередньо охорону здоров'я населення передбачені ст. 16 вказаного Закону. До таких відносяться санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони. Заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих працівників. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної практики визначається актами законодавства України.

Таким чином, підставою для призначення пенсії за вислугу років є робота на посаді провізора чи фармацевта в закладі, віднесеному до закладів охорони здоров'я, при наявності загального стажу від 25 до 30 років, незалежно від віку.

При цьому, відповідно до п. 3 наказу Міністерства охорони здоров'я від 28.10.2002 № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я» до фармацевтичних (аптечних) закладів належать: аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціальною медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітична лабораторія, лабораторія з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики).

Як вбачається з матеріалів справи, 16 серпня 2011 року на підставі рішення № 425 від 12 липня 2011 року Державна інспекція з контролю якості лікарських засобів Міністерства охорони здоров'я України видала Виробничому підприємству «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства глухих «УТОГ» ліцензію серії АВ № 578933 на роздрібну торгівлю лікарськими засобами. Місцем провадження діяльності вказано: «Аптека №2, м.Харків, вул. Академіка Павлова, 46».

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом економічної діяльності Виробничого підприємства «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства глухих «УТОГ» є роздрібна торгівля фармацевтичним товарами в спеціальних магазинах.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" наявність ліцензування у ліцензіата є опосередкованим підтвердженням віднесення його аптечного закладу до закладів охорони здоров'я та одночасно ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на заняття суб'єктам господарювання певним видом господарської діяльності (оптова, роздрібна торгівля лікувальними засобами), а також засвідчує спроможність закладу здійснювати зазначену вище господарську діяльність.

Отже, проведення державної акредитації медичного закладу визначає наявність відповідних умов для надання певного рівня медичної допомоги. Факт отримання ліцензії на здійснення медичної практики свідчить про спроможність закладу охорони здоров'я (мале державне підприємство, приватна фірма) здійснювати діяльність на певному рівні. Тож необхідною умовою для здійснення діяльності лікарняного закладу є відповідний дозвіл - ліцензія, зокрема, для врахування працівникам стажу роботи на посадах в межах такого закладу охорони здоров'я при перерахунку пенсії за вислугою років.

Відповідно до положень законодавства заклад охорони здоров'я, мале державне медичне підприємство, приватна фірма, відповідає переліку закладів охорони здоров'я та є лікарняним закладом, який включено до переліків закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), передбачено також, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно даних трудової книжки позивач 18 вересня 2012 року була прийнята на роботу до Виробничого підприємства «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства глухих «УТОГ» на посаду провізора за умовами контракту в аптеку № 2 (наказ № 79 від 18.09.2012р.) та звільнена за згодою сторін 29 лютого 2016 року (наказ № 8 від 29.02.2016р.).

Враховуючи наведене, оскільки позивач працювала у закладах охорони здоров'я (аптека) на посаді провізора протягом періодів зазначених у трудовій книжці, стаж її роботи становить понад 25 років і подала відповідачу відповідні документи, то вона має право на пенсію за вислугу років відповідно пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Посилання заявника апеляційної скарги на відсутність даних про спеціальний стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу за період роботи у ВП «Милосердя», колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до частини 4 статті 8 вказаного Закону, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства Фінансів України № 435 від 14 квітня 2015 року затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Додатком № 3 якого є «Довідник кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства».

Згідно п. 61 вказаного Додатку до таких окремих категорій осіб відповідно до законодавства відносяться і працівники охорони здоров'я за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (код підстави - ЗПЗ055Е2, період дії з 05.11.91).

З довідки від 15 березня 2017 року, виданої директором ВП «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства глухих «УТОГ», вбачається, що за час роботи ОСОБА_1 на даному підприємстві (з 18 вересня 2012 року по 29 лютого 2016 року) єдиний соціальний внесок нараховувався у загальному порядку за формою згідно Додатку № 4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України № 435 від 14 квітня 2015 року.

Пунктом 7 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», саме посадові особи платників єдиного внеску, а не їх працівники, несуть адміністративну відповідальність за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками відповідача, які були покладені в основу відмови в зарахуванні позивачу до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 18.09.2012р. по 20.02.2016р. на посаді провізора у аптеці № 2 Виробничого підприємства «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства «УТОГ».

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що відмова відповідача в зарахуванні позивачу до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 18.09.2012р. по 20.02.2016р. на посаді провізора у аптеці № 2 Виробничого підприємства «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства «УТОГ» є незаконною та необґрунтованою.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років як працівнику охорони здоров'я відповідно до п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що "спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення".

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов'язання відповідача з 06 липня 2016 року призначити позивачу пенсію за вислугою років як працівнику охорони здоров'я відповідно до п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до спеціального стажу роботи період роботи з 18 вересня 2012 року по 29 лютого 2016 року на посаді провізора у Виробничому підприємстві «Милосердя» Харківської обласної організації Українського товариства глухих «УТОГ».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.03.2017р. по справі №645/692/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова залишити без задоволення.

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.03.2017р. по справі №645/692/17 за позовом ОСОБА_1 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Донець Л.О.

Повний текст ухвали виготовлений 15.05.2017 р.