Справа № 754/14995/16-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Межевича М.В. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач - ОСОБА_2, звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови їй у поновленні виплати пенсії за віком з 01 червня 2015 року;

зобов'язати відповідача поновити виплату їй пенсії за віком з 01 червня 2015 року.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року позов задовольнити частково: визнано неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсії за віком з 01 червня 2016 року; зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату ОСОБА_2 пенсії за віком з 01 червня 2016 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржувану постанову, шляхом визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови їй у поновленні виплати пенсії за віком з 01 червня 2015 року та зобов'язання відповідача поновити виплату їй пенсії за віком з 01 червня 2015 року. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що строк звернення до адміністративного суду і строк, з якого має бути поновлене її право - це не одне і теж. За таких обставин, суд необґрунтовано застосував шестимісячний строк на звернення до адміністративного суду на строк, з якого має бути поновлене порушене право. Наведене свідчить, що суд використав неповністю надані йому можливості для захисту порушеного права позивача.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, рішенням Управління Пенсійного фонду України позивачу було встановлено розмір пенсії за віком з 01.09.2013 на підставі Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який становить 8 325 грн.

З 01.04.2015 позивачу було припинено виплату пенсії у зв'язку з тим, що вона працює на посаді судді, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ.

На цій підставі позивач звернулася із заявами до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва від 29.12.2015 та від 08.07.2016 про поновлення належних їй виплат пенсії з 01.06.2015, однак, листами відповідача від 05.01.2016, 18.01.2016 та 12.08.2016 їй було відмовлено.

Вважаючи, що дії відповідача порушують її права, позивач звернулася до адміністративного суду з позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до пункту 12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, який набрав чинності 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Згідно із п. 5 Розділу III «Прикінцеві положення» вказаного Закону у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний закон є чинним, його положення не було визнано неконституційними.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 01.09.2013 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при цьому позивач продовжує працювати на посаду судді, отже на останню поширюється дія Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, й щодо пенсійного забезпечення, а тому відповідачем з 01 квітня 2015 року правомірно зупинено виплату позивачеві пенсії за віком.

Разом з тим, враховуючи, що до 01 червня 2015 року не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 01.06.2015 позивач втратила право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому з зазначеної дати має бути відновлено виплату пенсії за віком, призначеної ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», через відсутність підстав для припинення її виплати.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2016 у справі № 333/6710/15-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Одночасно, колегія суддів вважає, що при вирішенні справи судом першої інстанції правомірно було враховано строки звернення до суду, встановлені ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 01 грудня 2016 року (відповідно до відбитку штампу суду першої інстанції) звернулася із адміністративним позовом до суду першої інстанції. За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду за період з 01 червня 2015 року по 31 травня 2016 року.

Колегія суддів вважає, що про порушення своїх прав позивач дізналася при припиненні виплат відповідачем пенсії, яку було припинено з 01 квітня 2015 року, а тому мала можливість своєчасно звернутися до суду з позовом.

Крім того, про припинення виплат пенсії позивачу, остання знала заздалегідь, про що свідчить її лист, адресований Управлінню Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва від 29.12.2015.

Оскільки, позивачем не доведено наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду та не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин; доказів, що засвідчують тривале захворювання, що не давало можливості звернутися з позовом та призначити представника, інші причини, які не залежали від волі позивача, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість задоволення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_2 саме з 01 червня 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: М.В. Межевич

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Межевич М.В.