Справа № 825/634/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 травня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/634/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря Гайдука С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Безбородої І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання незаконними та скасування вимог, стягнення матеріальних та моральних збитків,

В С Т А Н О В И В:

18.04.2017 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Чернігівське ОУПФ) та просить:

- визнати вимоги відповідача про сплату боргу від 14.01.2011 та від 19.03.2014, незаконними;

- скасувати вимоги відповідача про сплату боргу від 14.01.2011 та від 19.03.2014;

- стягнути з відповідача матеріальні збитки та за моральні страждання в сумі 186 991,00 грн.

Одночасно з адміністративним позовом позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, мотивовану тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером з обмеженими матеріальними статками, у зв'язку із чим не міг до останнього часу скористатись державною програмою про безоплатну вторинну правову допомогу для неімущих громадян. На даний час така державна програма вступила в силу, тому позивач скористався своїм правом на безоплатну вторинну правову допомогу і звернувся в суд з позовом.

В судовому засіданні судом на обговорення було поставлено питання щодо вирішення питання про дотримання ОСОБА_1 строків звернення до суду, визначених ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні заяву про поновлення строків звернення до суду підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні вищевказаної заяви та зазначив, що оскаржувані вимоги ОСОБА_1 отримав особисто та минуло вже більше шести місяців з того моменту, як позивач був з ними ознайомлений. Також зазначив, що центри безоплатної вторинної правової допомоги почали діяти з 01.01.2013, а тому ОСОБА_1 мав достатньо часу для звернення до суду із позовом у встановлені Кодексом адміністративного судочинства України строки.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 необхідно відмовити, а позов має бути залишений без розгляду, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд наголошує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Як вбачається з адміністративного позову та матеріалів справи, Управлінням Пенсійного фонду в Деснянському районі м. Чернігова 14.01.2011 було винесено вимогу про сплату боргу № 258, з повідомленням-розрахунком № 112, якою від ОСОБА_1 вимагалось сплатити заборгованість зі сплати страхових внесків в сумі 783,66 грн. (а.с. 41, 43). Зазначену вимогу ОСОБА_1 оскаржив до УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова 19.01.2011, що підтверджується копією претензії (а.с. 42). Отже, позивач дізнався про винесення органом пенсійного фонду вимоги про сплату боргу від 14.01.2011 № 258 одразу після її винесення.

Рішенням УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова від 20.01.2011 № 236/03, вищевказану вимогу було залишено без змін (а.с. 44-45). За розглядом подальших скарг позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України було винесено рішення від 11.02.2011 № 865/10, а Пенсійним фондом України винесено рішення від 20.04.2011 № 8030/09-10, якими вимогу Управління Пенсійного фонду в Деснянському районі м. Чернігові від 11.01.2011 № 258 залишено без змін (а.с. 46-48, 49-50).

Враховуючи наведене, відповідно до вимог частини четвертої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що з моменту отримання позивачем остаточного рішення Пенсійного фонду України у ОСОБА_1 розпочався сплив місячного терміну на оскарження до суду вимоги про сплату недоїмки зі сплати страхових внесків. Позивачем в судовому засіданні не надано доказів неотримання рішення Пенсійного фонду України.

Вимога про сплату боргу від 11.01.2011 № 528 була пред'явлена до примусового виконання та, як свідчить постанова державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 08.11.2012, ОСОБА_1 сплатив суму заборгованості, визначену у вищевказаній вимозі (а.с. 51).

Також судом встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернігові 19.03.2014 було винесено вимогу № Ф-5 про сплату ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесків в сумі 807,54 грн. Згідно корінця вимоги від 19.03.2014 № Ф-5 зазначена вимога отримана особисто позивачем 19.03.2014, про що свідчить його підпис (а.с. 52). Тобто, позивач дізнався про порушення своїх прав саме в момент отримання вказаної вимоги та з цього моменту у ОСОБА_1 почався відлік строку звернення до суду, передбачений частиною п'ятою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Доказів оскарження вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові від 19.03.2014 № Ф-5, в адміністративному порядку, позивачем надано не було.

Однак, відповідно до відтиску штемпеля Чернігівського окружного адміністративного суду позовну заяву до суду ОСОБА_1 подано 18.04.2017, тобто після спливу строків звернення до суду, передбачених частинами четвертою та п'ятою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду. Документів, які свідчили б про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали ОСОБА_1 звернутися за захистом порушених прав у строки встановлені законом, також немає.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача та його представника на ту обставину, що ОСОБА_1 є пенсіонером з обмеженими матеріальними статками та не міг скористатись державною програмою про безоплатну вторинну правову допомогу, з таких підстав.

Так, Законом України від 02.06.2011 № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу» визначено зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги, зокрема, вторинної.

Судом встановлено, що відповідно до критерію малозабезпеченості вказаний Закон надає право на безоплатну вторинну правову допомогу особам, середньомісячний сукупний дохід сім'ї яких нижчий суми прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення та інвалідам, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі менше двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб.

Безоплатну вторинну правову допомогу, надають утворені за рішенням Міністерства юстиції центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, які відповідно до зазначеного Закону діють з 01.01.2013 в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

З 01 січня 2013 року центри забезпечують надання безоплатної вторинної правової допомоги лише особам, до яких застосовано адміністративне затримання та арешт; підозрюваним у вчиненні злочину особам, які затримані органами дізнання та слідства; особам, до яких як запобіжний захід обрано взяття під варту; особам, у справах яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України участь захисника є обов'язковою. Надання безоплатної вторинної правової допомоги іншим категоріям осіб, до яких віднесений і ОСОБА_1, які згідно із Законом мають право на таку допомогу, з інших питань, забезпечувалось поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

Тобто, починаючи із 2015 року, ОСОБА_1 мав право на отримання вторинної правової допомоги, як особа з обмеженими матеріальними статками, однак звернувся за вказаною допомогою лише в 2017 році, що підтверджується наявною в матеріалах справи довіреністю від 02.02.2017 (а.с. 31).

Згідно із частиною другою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Пунктом дев'ятим частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З огляду на вказані обставини, враховуючи відсутність доказів в обґрунтування поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання незаконними та скасування вимог, стягнення матеріальних та моральних збитків має бути залишений без розгляду.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 99, 122, 155, 158-160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання незаконними та скасування вимог, стягнення матеріальних та моральних збитків - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строк, передбачений статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Бородавкіна