Справа № 826/9709/14
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Київ К/800/62787/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Голяшкіна О.В.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання незаконним та скасування рішення щодо визначення митної вартості товару,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" звернулося до окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської міжрегіональної митниці про визнання митної вартості товару від 30.01.2014 року № 100270004/2014/000021/2, що визначений за другорядним - резервним методом.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2014 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" було задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці про визнання митної вартості товару № 100270004/2014/000021/2 від 30.01.2014 року, що визначений за другорядним - резервним методом.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 року апеляційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Мін доходів було залишено без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2014 року - без змін.

У касаційній скарзі Київська міжрегіональна митниця Міндоходів, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" подано заперечення на касаційну скаргу, в яких воно просить залишити касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Київської міжрегіональної митниці Міндоходів задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Світ Інструменту Україна» уклало з компанією MATRIZE Handels-GmbH, China (Китай) зовнішньоекономічний контракт № CH-MIU/28/0411 від 28.04.2011 року, відповідно до якого позивачу в Україну здійснювалась поставка інструментів ручних в асортименті.

Відповідно до пункту 1.2 Контракту № CH-MIU/28/0411, найменування, кількість товару, що постачаються за даним контрактом, а також ціна за одиницю товару по артикулам зазначається в специфікації.

Згідно із пунктом 2.1 Контракту № CH-MIU/28/0411, продавець зобов'язується поставити покупцю товар на загальну суму Контракту, яка складає 1000000,00 доларів США. Обумовлена сторонами ціна товару встановлюється в доларах США та зазначається в специфікаціях на кожну окрему партію товару.

Пунктом. 2.2 Контракту № CH-MIU/28/0411 визначено, що вартість кожної партії товару, яка підлягає сплаті за товар, що постачається, виокремлена із загальної суми Контракту, зазначається в інвойсі і входить в загальну суму контракту.

Пунктом 5.1 Контракту № CH-MIU/28/0411 (з врахуванням укладеної до Контракту №CH-MIU/28/0411 додаткової угоди № 4 від 28.04.2011 року) визначено, що оплата товару здійснюється в один етап - 100% вартості відправленої партії товарів має бути оплачена протягом 180 календарних днів з моменту відвантаження, підтверджена копіями відвантажувальних документів, а саме міжнародною морською накладною (коносаментом) виписаною на ім'я покупця.

При розмитненні товару позивачем було подано Київській міжрегіональній митниці Міндоходів електронну митну декларацію № 100270004/2014/339158 від 30.01.2014 року, митна вартість товару була визначена із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

На підтвердження заявлених відомостей додатково було надано, зокрема: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами № 100/2012/0002688 від 02.11.2012 року; міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 2621 від 24.01.2014 року; Контракт № CH-MIU/28/0411; коносамент від 25.12.2013 р. WMS13120338; довідку про транспортні витрати від 24.01.2014 року; інвойс № 13-0874-К137 від 20.12.2013 року; додаткову угоду до Контракту № CH-MIU/28/0411; договір про надання послуг митного брокера від 27.03.2013 року № 3 2Д; рішення сертифікації від 16.08.2013 року № Т -02423.

Однак, відповідачем було відмовлено у прийнятті митної декларації від 30.01.2014 року № 100270004/2014/339158, проведено процедуру консультацій з позивачем та електронним повідомленням витребувано додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів.

Після проведення процедури консультацій відповідачем було прийнято рішення № 100270004/2014/000021/2, за шостим резервним методом. Згідно із вказаними рішеннями, митна вартість була скоригована у бік її збільшення.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, відповідачем було запропоновано позивачу надати додаткові документи, зокрема: копії бухгалтерської документації, що підтверджує сплату за поставлений товар у відповідності до умов контракту; копію прайс-листа постачальника; копію електронної декларації відправника; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Супровідним листом від 04.04.2014 року № 57/4 позивачем було надіслано на адресу відповідача додаткові документи, зокрема: копію прайс-листа постачальника; копію Рішення № 100270004/2014/310021/2; копію комерційного інвойсу № 13-0874-К137 від 20.12.2013 року; копію Контракту № CH-MIU/28/0411; копію додаткової угоди від 02.04.2013 року до Контракту № CH-MIU/28/0411; копію додаткової угоди від 28.02.2014 року № 4 до Контракту № CH-MIU/28/0411; копію експортної декларації відправника від 20.12.2013 року № 13477167, № 13477168 від 20.12.2013 року.

Розглянувши надані позивачем додаткові документи, Київська міжрегіональна митниця Міндоходів надіслала на адресу позивача лист від 17.04.2014 року № 4815/1/26-70-63-04, в якому було зазначено про те, що позивачем не в повному обсязі надано додаткові документи, які вимагались митницею для підтвердження заявленої митної вартості, як наслідок Київська міжрегіональна митниця Міндоходів не вбачає підстав для перегляду рішень про коригування митної вартості, зокрема, рішення № 100270004/2014/000021/2.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, позивач подав до Департаменту митної справи Міндоходів скаргу від 13.05.2014 року № 310021.

Розглянувши подану позивачем скаргу на рішення відповідача від 17.04.2014 року № 4815/1/26-70-63-04, Міністерство доходів і зборів України листом від 04.06.2014 року № 9973/6/99-99-24-02-06-15 повідомило останнього, про відсутність підстав для розгляду скарги по суті, оскільки позивачем не було надано всіх документів, що додатково витребовувались відповідачем для підтвердження митної вартості товару.

Відповідно до частини 2 статті 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, позивачем були подані передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України документи.

Згідно із частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, які підтверджують митну вартість товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролюґ

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За правилами Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини 5 статті 55 Митного кодексу України, декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Частинами 7 та 8 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

З аналізу наведених норм законодавства з питань митної справи вбачається, що право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.

Аналогічний за змістом висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 29.05.2012 року у справі № 21-91а12.

Згідно із частиною 2 статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості, виходив з того, що подані позивачем документи містять неповні дані, а також з того, що ТОВ «Світ Інструменту Україна» не надано додаткових документів на вимогу митного органу, а тому митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною договору.

Проте, судами попередніх інстанцій встнановлено, що з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів № 100270004/2014/000021/2 убачається, що в ньому відсутня графа 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувались митним органом для визначення митної вартості», за таких обставин у суду відсутня можливість дослідити обставини та джерела інформації, якими керувався відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення, визначити, в яких саме документах містилися неточності та розбіжності, а також встановити які саме документи витребовувались та яких документів ТОВ «Світ Інструменту Україна» надано не було.

Зі змісту норм пункту 14 Порядку декларування митної вартості товарів та частини 4 статті 266 Митного кодексу України, позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що витребувавши весь перелік документів, передбачених пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Так, відповідачем не були обґрунтовані сумніви щодо умисного зменшення позивачем ціни товару, зокрема, у оскаржуваному рішенні про визначення митної вартості товарів відсутній висновок відповідача про те, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару.

Відповідно до частини 3 статті 265 Митного кодексу України, лише у разі наявності такого висновку, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем не доведено правомірності винесення оскаржуваного рішення №100270004/2014/000021/2.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів - залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 15.08.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання незаконним та скасування рішення щодо визначення митної вартості товару - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

О.В. Голяшкін

В.Ф. Мороз