Справа № 826/15724/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року м. Київ К/800/23906/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівБорисенко І.В.
Олендера І.Я.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року

у справі №826/15724/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРАС»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕТРАС» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 28 листопада 2013 року відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 15 квітня 2014 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким задовольнив позовні вимоги. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 25 вересня 2013 року №000482201.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду попередньої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Уповноважені особи контролюючого органу провели планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року, про що склали акт від 10 вересня 2013 року №849/2201/36592100, яким встановили порушення позивачем вимог підпунктів 14.1.27, 14.1.36, 14.1.258 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.4, підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138, пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток у сумі 1 849 393,00 грн.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 25 вересня 2013 року №1, яким позивачу збільшив податок на прибуток у розмірі 1 919 147,00 грн., з яких основний платіж - 1 849 393,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 69 754,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугували висновки контролюючого органу про те, що позивач всупереч вимог податкового законодавства не здійснив перерахунок витрат зі знаком «-», що призвело до завищення останнім витрат, рядок 05.1 «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» за перевіряємий період та безпідставне віднесення позивачем до складу витрат, вартості витрат на придбання бензину, газу скрапленого, запасних частин до автомобілів, не підтверджених документами, які б свідчили про використання належних йому автомобілів у власній господарській діяльності.

Суд попередньої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з відсутності у діях позивача порушень вимог податкового законодавства при формуванні складу витрат, оскільки у зв'язку з поверненням контрагентами раніше отриманих товарів, позивачем було проведено відповідний перерахунок доходів та витрат у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у результаті зміни суми компенсації вартості товарів, зменшено суму доходів, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування на суму 656 606,00 грн., у тому числі за 2 квартал 2011 року на суму 7 277,00 грн. (згідно даних декларацій з податку на прибуток підприємства від 09 серпня 2011 року № ), за 3 квартал 2011 року на суму 10 465,00 грн. (згідно даних декларацій з податку на прибуток підприємства від 09 листопада 2011 року №), за 4 квартал 2011р. на суму 24 365,00 грн. (згідно даних декларацій з податку на прибуток підприємства від 08 лютого 2012 року №), за 1 квартал 2012 року на суму 524 164,00 грн. (згідно даних декларацій з податку на прибуток підприємства від 08 травня 2012 №), за 2 квартал 2012 року на суму 34 215,00 грн. (згідно даних декларацій з податку на прибуток підприємства від 03 серпня 2012 року №), за 3 квартал 2012 року на суму 47 170,00 грн. (згідно даних декларацій з податку на прибуток підприємства від 09 листопада 2012 року №), за 4 квартал 2012 року на суму 9 625,00 грн. (згідно даних декларацій з податку на прибуток підприємства від 07 лютого 2013 року №). Вирахування з доходу здійснено в результаті зміни суми компенсації вартості товарів.

Судом попередньої інстанції встановлено, що відповідний перерахунок доходів та витрат, у тому числі й витрат зі знаком «-», врахований позивачем при складенні податкової звітності з податку на прибуток та відображений у відповідних рядках податкових декларацій з податку на прибуток (рядок 03.26 «Перерахунок доходів у разі зміни суми компенсації вартості товарів (робіт, послуг) (+,-) Додатку ІД до рядка 03 «Інші доходи» та рядок 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» рядка 05 «Витрати операційної діяльності» декларації з податку на прибуток підприємства), про що свідчать наявні у матеріалах справи копії податкової звітності позивача та письмових пояснень.

Так, у відповідності з абзацом першим пункту 140.2 статті 140 Податкового кодексу України у разі, якщо після продажу товарів, виконання робіт, надання послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, в тому числі перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку - продавець та платник податку - покупець здійснюють відповідний перерахунок доходів або витрат (балансової вартості основних засобів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 137.1 статті 137 Податкового кодексу України визначено, що дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було повернуто товарно-матеріальні цінності його контрагентами, про що свідчать копії первинних (бухгалтерських) документів.

Судом попередньої інстанції встановлено, що у відповідності до вимог пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України дане повернення включено до інших доходів зі знаком «мінус» та відображено позивачем в обліку, в момент переходу права власності на товар, тобто, в момент повернення товару підприємству на підставі належним чином оформлених первинних (бухгалтерських) документів.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивач у повній відповідності до вимог законодавства здійснювався перерахунок доходів та витрат у звітному періоді, в якому сталася зміна суми компенсації у зв'язку з поверненням товарів, та відповідні зміни відображалися позивачем у податковій звітності.

Щодо висновків контролюючого органу про безпідставне віднесення позивачем витрат на придбання бензину, газу скрапленого, запасних частин до автомобілів в сумі 4 102 245,70 грн. до складу витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом господарської діяльності позивача є оптова торгівля безалкогольними напоями, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та у довідка з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Так, транспортування товару з місця придбання до складів та зі складів до покупців, здійснювалось позивачем за допомогою власного автотранспорту, у зв'язку з чим, для забезпечення транспортування придбаного товару, позивач здійснював регулярне придбання пального та запасних частин для власних автомобілів.

Відтак, у перевіряємий період, позивач придбав пальне на підставі договору від 25 червня 2010 року № К у ПП «Лукойл-Україна» та запасні частини до автомобілів у ТОВ «ОЛГА-Транс» на підставі договору від 01 січня 2011 року №07/01/3.

Фактичне виконання вказаних господарських відносин підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання-передачі палива, податкових накладних, видаткових накладних, банківських виписок, документів на отримання запчастин та банківських виписок про оплату запасних частин.

Крім того, у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ПП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» на підставі договорів від 28 листопада 2011 року та від 29 січня 2011 року, про фактичне виконання яких свідчать наявні у матеріалах справи копії документів про закупівлю, продаж та транспортування позивачем продукції виробництва ПП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед».

У матеріалах справи наявні документи щодо належності позивачу автотранспорту та наявності усіх документів, необхідних для перевезення продукції: свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів; відомість з бухгалтерського обліку щодо наявних транспортних засобів у спірний період; банківські виписки про сплату позивачем Управлінню ДАІ ГУ МВС України в м. Києві коштів за проведення технічного огляду автотранспорту та видачу талонів про проходження технічного огляду транспортними засобами за спірний період; акти виконаних робіт про проведення технічного огляду транспортних засобів; накладні про видачу техталонів на транспортні засоби; акти державного технічного огляду транспортних засобів»; накази про прийняття на роботу» та звільнення з роботи водіїв транспортних засобів; копії посвідчень водіїв; копії медичних довідок водіїв поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за спірний період.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, виходячи з вказаних норм податкового законодавства, до складу витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформував витрати на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від вказаних контрагентів, що відповідає вищенаведеним вимогам законодавства.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду попередньої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року у справі №826/15724/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Борисенко І.В.
Олендер І.Я.