Справа № 22-а-6761/08
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2011-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2011 р.Справа № 22-а-6761/08

Категорія: 10Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Коваль М.П.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою 85 Центру забезпечення речовим майном ПОК на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та 85 Центру забезпечення речовим майном ПОК про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. -

встановиЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України та 85 Центру забезпечення речовим майном ПОК про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.

Постановою від 23 липня 2008 року позов задоволено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.1,2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 року №284. Зобов`язано 85 Центр забезпечення речовим майном ПОК виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в порядку, передбаченому п.9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 року № 284. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції 85 Центр забезпечення речовим майном ПОК подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2008 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не надав належну оцінку доказам.

Міністерство оборони України подало до суду заяву про приєднання до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Позивач проходив військову службу з 30.04.2004 року на посаді помічника начальника 85 Центру забезпечення речовим майном ПОК - начальника фінансово-економічного відділення (а.с.12) та 30.05.2005 року була звільнена у запас за станом здоров`я, що підтверджується наказом по військовій частині від 30.05.2005 року №94 (а.с.11).

23.05.2005 року Обласною МСЕК №2 позивачу була встановлена 2-а група інвалідності, що пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується висновком МСЕК №092937 від 23.05.2005 року (а.с.8) та встановлений статус інваліду війни 2-ї групи, що підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_1 (а.с.6).

Як вибачається з довідки Обласної № 2 медико-соціальної експертної комісії № 019992 від 15.05.2006 року ОСОБА_1 була оглянута повторно, підтверджено другу групу інвалідності.

17.04.2007 року позивач подала до військової частини де проходила службу заяву про виплату разової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності під час виконання обов`язків військової служби (а.с.4) та відповіддю від 24.04.2007 року за №295 (а.с.5) відповідачем було відмовлено позивачу в отриманні разової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю цільового фінансування за цим призначенням.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено право кожного громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Згідно п. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007р. № 284, затверджено порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служи, що сталися у 2006 році.

У відповідності до п. 2 вищеозначеної постанови грошова допомога виплачується:

1) військовослужбовцям (у разі заподіяння їм під час виконання обов`язків військової служби каліцтва без встановлення групи інвалідності) у розмірі 36-місячного грошового забезпечення.

2) військовослужбовцям (у разі настання інвалідності в період проходження військової служби) та особам, звільненим з військової служби (у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби чи внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби), у розмірі:

48-місячного грошового забезпечення інвалідам І групи;

42- місячного грошового забезпечення інвалідам ІІ групи;

36-місячного грошового забезпечення інвалідам ІІІ групи.

Як вибачається з матеріалів справи ОСОБА_1 була звільнена з військової служби та отримала інвалідність у 2005 році, тобто у період протягом якого виплату встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007р. № 284 допомоги передбачено не було.

Разом з тим, позивач з урахуванням приписів ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка була чинною до 01 січня 2007 року підлягала одержанню обов`язковому особистому страхуванню.

Одночасно необхідно зазначити, що позивач будь-яку довідку про неотримання нею грошової допомоги або іншої компенсаційної виплати не надала.

Виплати компенсаційного характеру Національною акціонерною страховою компанією "Оранта", проводяться військовослужбовцям у зв`язку з настанням інвалідності з 1992 року, тобто з моменту видання Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року N 488. Іншими компаніями, установами, організаціями такі виплати не проводились, тому й у п. 3 методичних рекомендацій, які розроблені на виконання телеграми Міністра оборони України від 05.04.07 № 248/6/П/263-Д конкретно зазначена вимога про надання довідки з Національної акціонерної страхової компанії "Оранта".

Кім того, законом України „Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992р. № 2232-ХІІ (з урахуванням приписів Закону України Про внесення змін до Закону України „Про загальний військовий обов`язок та військову службу № 3597-15 від 04.04.2006), яким у тому числі передбачено порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та членам їх сімей, набрав чинності з 12.05.2006р., що також унеможливлює застосування його положень до даних правовідносин.

Таким чином, з урахуванням того, що редакція ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка передбачає виплату разової грошової допомоги у разі настання інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язку військової служби набрала чинність лише з 01.01.2007 року (з урахуванням приписів Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервісті, які призвані на навчальні (або періодичні) та спеціальні збори та деяких інших осіб, який набрав чинність з 01.01.2007 року), тоді як позивачу другу групу інвалідності було встановлено 23.05.2005р., а 15.05.2006р. при повторному огляді лише її підтверджено, а також беручи до уваги що застосування Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2007р. № 284 „Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служи, що сталися у 2006 році також ставиться в залежність від настання інвалідності військовослужбовця у період саме з 01.01.2006р. по 01.01.2007р., позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають.

Крім того, суд вважає, що позивачем не надано доказів заподіяння позивачу моральної шкоди саме цими протиправними діями, а тому судом не встановлений причинний зв`язок між погіршенням стану здоров`я позивача й протиправними діями відповідача, що унеможливлює застосування наслідків, передбачених ст.56 Конституції України, ст.23,1167 ЦК України у вигляді стягнення грошової компенсації моральної шкоди, а тому на підставі положень ч.1 ст.162 КАС України в задоволенні цих позовних вимог також слід відмовити повністю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову Постанову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу 85 Центру забезпечення речовим майном ПОК на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2008 року по справі № 22-а-6761/08, - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та 85 Центру забезпечення речовим майном ПОК про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою в задоволені позову ОСОБА_1 , - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили Постанови апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя М.П. Коваль