Справа № 2-а-3860/09/1470
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2-а-3860/09/1470

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2011 р.

Справа № 2-а-3860/09/1470

Категорія:10,1

Головуючий в 1 інстанції: Брагар В.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

при секретарі –Скоріній Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «ТВКом»до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про скасування вимоги,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –управління Державного казначейства України в Миколаївській області, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «ТВКом»(далі по тексту –ПП «ТВКом», позивач) звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з вимогами про визнання неправомірної та скасування вимоги управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі по тексту - УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва, відповідач) про стягнення боргу в сумі 31 538,82 грн., у тому числі недоїмки в сумі - 28 701,05 грн., фінансової санкції в розмірі 1638,15 грн. та пені в сумі 1199,62грн..

В обґрунтування позивач зазначив, що дана вимога прийнята відповідачем з порушенням норм діючого законодавства, що виразилося у неврахуванні обставин того, що заборгованість утворилась в наслідок неперерахування Держказначейством відповідачу 42% від суми єдиного податку сплаченого позивачем до бюджету у грудні 2004 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року позовні вимоги Приватного підприємства «ТВКом»–задоволено.

Визнана неправомірно. та скасована вимога УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва №Ю -84/16 від 16.07.2010 р. на суму 31 583,82 грн..

Приймаючи зазначене рішення, суд керувався тим, що УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва приймаючи рішення, стосовно позивача, не врахувало вимоги Закону України від16.03.2006 р. №3583- IV «Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв’язку з не перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування на випадок безробіття суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків, згідно з чинним законодавством протягом 2004 р. –1 кварталу 2005 р.»(далі по тексту Закон №3583- IV), але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах. Неотримання відповідачем коштів від Державного казначейства не може бути підставою для нарахування позивачу заборгованості

Не погоджуючись із зазначеним рішенням УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв’язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права.

Апелянт вважає, що суду необхідно було взяти до уваги, що п.2 ст.48 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік та деяких інших законодавчих актів України»від 25.03.2005 р. №2505-IV, яким встановлено, що до доходів загального фонду місцевих бюджетів у 2005 р. належить єдиний податок для суб’єктів малого підприємництва та фіксований податок (крім частини цих податків, що зараховуються до Пенсійного фонду України, та відрахувань на обов’язкове соціальне страхування) і у повному обсязі фіксований сільськогосподарський податок.

Таким чином у складі податків, згідно чинного законодавства України, сплачено та не перераховано до бюджету Пенсійного фонду страхові внески за грудень 2004 р. та 1 квартал 2005 р..

Не вважається заборгованістю та не підлягає стягненню у примусовому порядку частина внесків, яка не була сплачена страхувальниками за вказаний період безпосередньо на рахунки органів Пенсійного фонду або не погашена у порядку, визначеному ч.5 ст.106 Закону «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування №1058 (далі по тексту Закон №1058).

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач до судового засіданні до суду апеляційної інстанції не з’явився, просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З’ясувавши обставини справи, проаналізувавши доводи апелянта та рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на наступних підставах.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП «ТВКом»є юридичною особою та платником єдиного податку.

Відповідно до п.3 ч.7 ст.2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва»від 03.07.1998 р. відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку до Пенсійного фонду в розмірі –42%.

Суд, дослідивши платіжні документи надані позивачем встановив, що він своєчасно за період грудня 2004 р. по грудень 2007 р. сплачував єдиний податок до місцевого бюджету.

Відхиляючи доводи УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва, щодо наявності заборгованості у позивача за цей період, суд першої інстанції зазначив, що з грудня 2004 р. по 1 –й квартал 2005 р. позивач сплачував єдиний податок, а тому був звільнений від сплати страхових внесків.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Якщо проаналізувати ст.ст. 5, 11,14. 18 Закону №1058, можливо зробити висновок про те, що страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство. А іншим законодавством не встановлені пільги з нарахування та сплати цих внесків або звільнення від їх сплати.

Обов’язок сплачувати страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування не залежить від статусу платника податку як суб’єкта підприємницької діяльності.

Також необхідно відмітити, що згідно з п.16 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим законом, закони України та інші нормативно –правові акти України застосовуються в частині, що не суперечить йому.

Положення ст.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва»від 03.07.1998 р. про звільнення суб’єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на обов’язкове державне пенсійне страхування суперечать Закону №1058 та застосуванню не підлягають.

Стаття 5 Закону №1058 передбачає погашення суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

За таких підстав дії УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва по зарахуванню сплачених страхових внесків за минулий період, а також його вимога про сплату ПП «ТВКом»заборгованості по страховим внескам є правомірними.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, ч.1 п. 3 ст. 202, ч.2 ст. 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва –задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року у справі за позовом приватного підприємства «ТВКом»до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про скасування вимоги – скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову приватному підприємства «ТВКом»в задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання тексту в повному обсязі.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова