Справа № 805/1185/17-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року справа №805/1185/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Покровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі № 805/1185/17-а за позовом ОСОБА_2 до Покровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення №1182/05-16-17-04 від 18.06.2015 на суму 25000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення №1182/05-16-17-04 від 18.06.2015 на суму 25000 грн.

Судом першої інстанції було допущено заміну первинного відповідача з Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на Покровську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі Інспекція).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем на підставі п.п. 54.3.3 п.54.3 ст.54, п.п. 267.6.2 п.276.6 ст.267 Податкового кодексу України (далі ПК України) було визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. та винесене податкове-повідомлення рішення від 18.06.2015 № 1182/05-16-17-04 форми Ф. Вважає, що прийняте рішення є протиправним. Враховуючи наведене, просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення Інспекції від 18.06.2015 форми Ф, яким ОСОБА_2, визначено податкове зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25000 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі № 805/1185/17-а позов задоволено повністю, внаслідок чого, скасовано податкове повідомлення-рішення Інспекції від 18.06.2016 №1182/05-16-17-04.

Постанова мотивована тим, що оскільки Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі Закон № 71-VIII), згідно з яким з 01 січня 2015 року введено в дію "Транспортний податок", прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, а транспортний податок установлено в місті Покровськ та затверджено відповідне Положення про транспортний податок рішенням Покровської міської ради від 28.01.2015, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року. В іншому випадку, застосування контролюючим органом положень вказаного Закону № 71-VIII у 2015 році при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, а саме: п.п. 267.1.1. пункту 267.1, пп. 267.2.1 пункту 267.2 та п. 267.4 статті 267 ПК України, якими визначено платників податків, обєкт оподаткування та розмір податку з власників транспортних засобів.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Позивач фізична особа ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: 85300, Донецька обл., м. Покровськ, вул. Героїв України 2/5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Відповідач Покровська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області діє на підставі положення про Державну фіскальну службу України та керується Податковим кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що на ОСОБА_2 24 лютого 2011 року було зареєстровано транспортний автомобіль марки Toyota HIGHLANDER 2010 року випуску, з об'ємом двигуна 3456 см3, реєстраційний номер НОМЕР_2.

18.06.2015 Інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення № 1182/05-16-17-04 про визначення суми податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25000 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, ОСОБА_2 звернулась з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з протиправності висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування.

Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 N 71-VIII (далі Закон N 71-VIII), яким, шляхом викладення в новій редакції статті 267 ПК України, введено транспортний податок.

Згідно підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 267.6.1 пункту 267 статті 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Підпунктом 267.6.2 пункту 267 статті 267 ПК України встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, з 01.01.2015 власники транспортних засобів, що використовувалися до 5 років та об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 куб. см , є платниками транспортного податку.

Матеріалами справи встановлено, що позивач з 24.02.2011 року є власником транспортного засобу ТOYOTA HIGHLANDER, 2010 року випуску з обємом двигуна 3456 см. куб., реєстраційний номер АН5655ЕС, дата первинної реєстрації - 24.02.2011.

Таким чином, наведений автомобіль згідно пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач є платником вказаного податку.

Тому, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, визначених Законом.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. незалежно від дати придбання автомобіля. При цьому, обов'язок із сплати транспортного податку покладено на платників податку починаючи з 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Отже, обов'язок щодо сплати транспортного податку покладено на позивача після набрання чинності Законом N 71-VIII від 28 грудня 2014 року, а не поширено на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015.

Таким чином, застосування відповідачем вказаного Закону при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення відповідає положенням статті 58 Конституції України.

Крім того, Закон № 71-VІІІ не визнаний неконституційним, а тому правомірно був застосований відповідачем у спірних правовідносинах.

Відповідно до пункту 4.4 статті 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Встановлюючи перелік місцевих податків і зборів та визначаючи повноваження місцевих рад щодо їх запровадження, стаття 10 ПК України розрізняє місцеві податки (збори) на обов'язкові і необов'язкові для встановлення.

Виходячи з приписів пункту 10.2 цієї статті, транспортний податок належить до обовязкових місцевих податків.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетний період для всіх бюджетів що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Відповідно до статті 27 Бюджетного кодексу України, закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, обмеження, передбачені вказаною нормою, стосуються законів чи їх окремих положень, які зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету та, відповідно, не застосовується до нових видів податків, що збільшують надходження до бюджету, яким є, зокрема, транспортний податок, що введено в дію з 01.01.2015.

Підпунктом 4.1.9 п.4 ст.4 ПК України визначено, що податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності, який полягає у наступному зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Перехідними положеннями Закону N 71-VIII, яким внесені зміни до Податкового кодексу України щодо порядку справляння транспортного податку, визначено особливості прийняття органами місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків, зокрема транспортного податку, на 2015 рік. Пунктом 4 Прикінцевих положень зазначеного Закону, окрім іншого, рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині транспортного податку). Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, визначені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

При цьому положеннями підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України, в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті виходячи з норм ст. 267 ПК України, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК України.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В той же час, рішенням Красноармійської міської ради від 28.01.2015 № 6/44-1 затверджено Положення про транспортний податок (а.с.12-14), норми якого відповідають приписам ст. 267 ПК України.

У рішенні від 14 жовтня 2010 року, прийнятому у справі "Щокін проти України" (Заяви N23759/03 та N 37943/06), Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів" (п. 50).

Отже, введення нового виду податку - транспортного податку, на підставі Закону N 71-VIII слід вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи, що узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів підкреслює, що відповідно до статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, і саме до виключних повноважень останньої належить прийняття законів (п.3 ч.1 ст. 85 Конституції України).

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що Закон № 71-VІІІ не визнаний неконституційним, тому підлягає застосуванню. Крім того, саме цей закон прийнятий пізніше у часі за норми статей 4, 12 ПК України, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто, Закону № 71-VІІІ.

Колегія суддів зазначає, що факт прийняття Красноармійською міською радою від 28.01.2015 № 6/44-1 рішення, яким затверджено Положення про транспортний податок, яке містить норми, аналогічні тим, що викладені в ПК України, не має визначального значення для правильного вирішення цієї справи, з огляду на приписи підпункту 12.3.5 пункту 12.3 ст. 12 ПК України.

Відповідно до нього (в редакції того ж Закону № 71-VІІІ) у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

З огляду на викладене, позов є безпідставним та необґрунтованим, а рішення відповідача прийнято з дотриманням положень діючого законодавства, правові підстави для скасування рішення відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив належним чином обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову. Відтак, постанова місцевого суду підлягає скасуванню у відповідності до приписів п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Покровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі № 805/1185/17-а - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Покровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення №1182/05-16-17-04 від 18.06.2015 на суму 25000 грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_3