Справа № 642/300/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 р. Справа № 642/300/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Харкові справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Холодногірському районі м. Харкова на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Холодногірському районі м. Харкова (Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова) про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, перерахунок пенсії, -

В с т а н о в и л а:

20 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить визнати протиправним рішення відповідача управління Пенсійного фонду України у Холодногірському районі м. Харкова (нині - Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, далі по тексту - відповідач, УПФУ, пенсійний орган) про відмову в проведенні їй з 01 грудня 2015 року перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням урядовим актом заробітної плати державних службовців та зобов'язати відповідача здійснити такий перерахунок, починаючи з 01 грудня 2015 року.

Позивач зазначає, що 09 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», згідно із з якою збільшилася заробітна плата працюючих державних службовців. Отримавши відповідну довідку про розмір заробітної плати, вона звернулась до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку пенсії. Рішенням відповідача від 13 січня 2017 року в проведенні перерахунку пенсії їй безпідставно відмовлено.

Позивач вказує, що рішення відповідача прийнято не у спосіб, що передбачений ст. 22 Конституції України та ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якими передбачено проведення перерахунку пенсій державним службовцям.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2017 року адміністративний позов задоволений частково.

Судовим рішенням визнано неправомірним рішення відповідача від 13 січня 2017 року про відмову в проведенні перерахунку пенсії позивача та зобов'язано пенсійний орган провести з 01 січня 2017 року такий перерахунок.

Присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. З Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягнуто на користь позивача 640,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Судове рішення вмотивовано тим, що скасування п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсії» є скасуванням права на перерахунок пенсії державного службовця, що порушує норму прямої дії - ст. 22 Конституції України. Зміни законодавства (нова редакція Закону України «Про державну службу») поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії, а не щодо її перерахунку, а тому до спірних правовідносин не застосовуються, тобто не містять заборони на перерахунок раніш призначених пенсій. Суд вважає, що право позивача на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державною зобов'язань.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі УПФУ, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2017 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга згідно положень ст. 202 ч. 1 п. 4 КАС України підлягає задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з 09 червня 2003 року перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує пенсію за віком, що призначена на умовах Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII), який втратив чинність 01 травня 2016 року, окрім ст. 37.

Частиною 1 ст. 90 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», який набрав чинності 01 травня 2016 року (далі - Закон № 889-VIII), установлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На виконання п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», яким передбачено затвердження особливого порядку проведення індексації, а також з метою упорядкування структури заробітної плати та удосконалення чинного механізму індексації було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів». Зазначеною постановою, окрім іншого, передбачено з 01 грудня 2015 року підвищення на 10 відсотків посадових окладів працівників бюджетної сфери, на 25 відсотків - органів державної влади.

12 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до УПФУ із заявою про перерахунок пенсії. До заяви надана довідка про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначена пенсія, форма якої була затверджена постановою правління ПФУ від 04 вересня 2013 року № 15-1 (втратила чинність 24 березня 2017 року).

Рішенням пенсійного органу, оформленому у вигляді протоколу № 5 від 13 січня 2017 року, в перерахунку пенсії позивачу відмовлено (а.с. 11), з посиланням на відсутність законодавчих підстав для здійснення такого перерахунку.

Не погоджуючись з висновком суду про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів зазначає, що питання проведення перерахунку пенсій колишнім державним службовцям регламентувалися положеннями ст. 37-1 Закону № 3723-XII, які втратили чинність 01 травня 2016 року.

Отже, у січні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із проханням здійснити перерахунок пенсії на умовах Закону, який з 01 травня 2016 року не є чинним.

З огляду на положення ст. 19 Конституції України про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, колегія суддів зазначає, що у пенсійного органу були відсутні підстави для задоволення заяви позивача про здійснення перерахунку її пенсії за відсутності законодавчих підстав для його проведення.

Згідно зі ст. 22 Конституції України звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається.

Дана стаття встановлює конституційну гарантію існування певного переліку прав і свобод людини, визнаного як цією Конституцією, так і міжнародним правом.

Аналогічні положення відображені у ст. 22 Загальної декларації прав людини, згідно з якою кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави; а також у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов'язок держав забезпечувати здійснення цих прав у максимальних межах наявних ресурсів (стаття 2).

Конституційний Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказував, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державною, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

За приписами ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства», - у рішенні від 07 липня 1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» цей Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський Суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії).

При цьому, колегія суддів зауважує, що положення п. 2 Розділу XI «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону № 889-VIII на час розгляду судом та вирішення справи не скасовані і не визнані такими, що не відповідають Конституції України (тобто є неконституційними).

Наведене дає підстави для висновку про правомірність рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії позивача ОСОБА_1 та про відсутність підстав для задоволення її адміністративного позову.

Оскільки при вирішенні спору суд допустив неправильне застосування норм матеріального права до встановлених у справі обставин, апеляційну скаргу УПФУ слід задовольнити, постанову суду - скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Судовий збір у розмірі 640,00 грн., сплачений позивачем 20 січня 2017 року по квитанції № 17 (а.с. 1) підлягає зарахуванню до Державного бюджету України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 55, 94, ч. 1 ст. 41, 184, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст.ст. 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Холодногірському районі м. Харкова задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2017 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.
Судді Бенедик А.П. Донець Л.О.

Текст постанови виготовлено та підписано 11 травня 2017 року.