Справа № 752/4233/17
Суддя: Мирошниченко О. В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/4233/17
Провадження №: 2-а/752/220/17
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

19.04.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В., при секретарі Мархотко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправними дій Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо не врахування до загального суддівського стажу, який дає право на відставку з отриманням щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Довідки про розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 111 від 07.10.2016 року відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (у редакції чинній на час набуття права на відставку) та п. 25 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року, що становить 90 % суддівської винагороди.

У судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просив визнати протиправним рішення відповідача щодо неврахування при визначенні розміру його довічного грошового утримання до стажу роботи на посаді судді - строкової військової служби у Збройних Силах СРСР 2 (два) роки 5 днів (з 12.05.1975 року по 16.05.1977 року), половину строку навчання на денній формі Харківського юридичного інституту імені Ф.Е. Дзержинського (з 01.09.1979 року по 01.07.1983 року - 50 %) та 1 (один) рік 9 (дев'ять) місяців (з 29.05.1984 року по 28.02.1986 року) роботи на посаді слідчого прокуратури Автозаводського району м. Кременчука, з урахуванням якого загальний стаж на посаді судді, який дає право на відставку становить 26 (двадцять шість) років 1 (один) місяць 26 днів, що відповідно до ст. 141 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 року дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, з урахуванням якого зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 10.10.2016 року, з урахування нарахованого та виплаченого у розмірі 80 відсотків щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII його звільнено з посади судді Вищого господарського суду України на підставі заяви про відставку. У зв'язку з надходженням вказаної постанови на адресу суду наказом Голови Вищого господарського суду України від 05 жовтня 2016 року № 346-к позивача звільнено з займаної посади судді з 07 жовтня 2016 року.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого за підписом Голови Вищого господарського суду України, загальний стаж роботи позивача станом на 07.10.2016 року становить 26 (двадцять шість) років 1 (один) місяць 26 днів.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління пенсійного фонду України у Печерському районі міста Києва (правонаступником якого є Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у місті Києві (відповідач) з метою оформлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Втім, розпорядженням відповідача йому призначено довічне грошове утримання, виходячи із наявності нарахованого стажу судді - 20 років 5 місяців 20 днів, із виплатою 80 відсотків заробітної плати діючого судді Вищого господарського суду України.

У відповідь на заяву щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання листом від 17 січня 2017 року № 2422/03 Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у місті Києві повідомлено про призначення позивачу довічного грошового утримання, виходячи з набутого стажу виключно на посаді судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VII, який набув чинності з 30.09.2016 року.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 вирішив оскаржити його в судовому порядку.

19 квітня 2017 року позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі з урахування заявлених уточнень.

Представник відповідача у судовому засіданні подав до суду письмове заперечення, яким просив відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю та безпідставністю.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VІІІ позивача звільнено з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Вищого господарського суду України від 05 жовтня 2016 року № 346-к ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв'язку зі звільненням у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VІІІ.

10 жовтня 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення довічного грошового утримання з розрахунку стажу судді, який дав право на відставку відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.07.2010 року.

Розпорядженням відповідача з 10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання судді у розмірі 22 554,50 грн., з 01.12.2016 року - 22 583,75 грн., з розрахунку стажу судді 20 років 5 місяців 20 днів, і зокрема, на посаді судді Старокиївського райсуду міста Києва з 18.04.1996 року по 30.10.2001 року, судді Голосіївського райсуду міста Києва з 01.11.2001 року по 10.07.2007 року, судді Вищого господарського суду України з 11.07.2007 року по 07.10.2016 року) та призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з посиланням на п. 25 Розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року.

06 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок призначеного йому довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.07.2010 року та наданої довідки Вищого господарського суду України від 06.12.2016 року № 09.01-27/575, з зарахуванням до стажу судді строкової військової служби у Збройних Силах СРСР 2 (два) роки 5 днів (з 12.05.1975 року по 16.05.1977 року), половину строку навчання на денній формі Харківського юридичного інституту імені Ф.Е. Дзержинського (з 01.09.1979 року по 01.07.1983 року - 50 %) та 1 (один) рік 9 (дев'ять) місяців (з 29.05.1984 року по 28.02.1986 року) роботи на посаді слідчого прокуратури Автозаводського району м. Кременчука.

Листом від 17 січня 2017 року № 2422/03 Центральним об'єднанням управління Пенсійного фонду України у місті Києві роз'яснено щодо недоцільності проводити перерахунок довічного грошового утримання, у зв'язку з обмеженням максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2017 року.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою ст. 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій незалежності і недоторканості суддів, що закріплені Конституцією України, є право судді на відставку (пункт 9 частини п'ятої ст. 126 Конституції України (в редакції, чинній до 30 вересня 2016 року)).

Із системного аналізу законодавства зміст поняття "право на відставку" слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, обумовлене пунктом 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України (в редакції, чинній до 30 вересня 2016 року), передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Відповідно до п. п. 22, 23 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року зазначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 від 07.07.2010 року (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Також, відповідно до п. 25 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 від 07.07.2010 року (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з п. 7 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов'язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 від 07.07.2010 року (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Таким чином, за змістом вищенаведених законодавчих положень вбачається, що відносно суддів, які звільненні з посади у зв'язку з відставкою за наявності достатнього стажу на посаді судді, до набрання чинності Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року, який діє з 30.09.2016 року, як і після його вступу в законну силу, обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання здійснюється відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 від 07.07.2010 року.

Пунктами 8, 11 частини четвертої ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-УІ передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-УІ при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відвідають Конституції України (є неконституційними) положення: частини третьої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІП "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів»; пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, Конституційний Суд України у зазначеному рішенні роз'яснив наступний порядок виконання: частина третя статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», тобто у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», а саме: щомісячне довічне грошове утримання вплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакціях Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Закону України від 24 грудня 2015 року № 911 -VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», а саме: пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержаного суддею після виходу у відставку.

Суд зазначив, що не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів».

У пункті 5 названого Рішення вказано, що Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу Рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Пунктами 1.1, 1.4 Європейської хартії про Закон України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року передбачено, що метою закону є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Закон надає кожному судді, який вважає, що його права за законом або в більш широкому розумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інакше знаходяться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутись до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який здатний запропонувати таку можливість.

Відповідно до пункту 6.4 вказаної Хартії закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку із суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом певного терміну, повинні отримувати пенсію при виході у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Згідно з пунктом 54 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів від 17 листопада 2010 року № (2010)12 оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їх рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Таким чином, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, на що неодноразово звертав увагу Конституційний Суд України.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Враховуючи те, що на законодавчому рівні України гарантувалось право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди, судді мали законні правомірні очікування отримувати задекларований державою розмір щомісячного довічного грошового утримання, як один з елементів гарантій їх незалежності.

Згідно з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в рішенні від 26 вересня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України", за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатись статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатись такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, зокрема з листа Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України у місті Києві від 17 січня 2017 року № 2422/03, відповідачем не заперечується право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання. Однак, спірним є розмір такого утримання.

Так, обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилався на розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого йому за підписом голови Вищого господарського суду України, відповідно до якого станом на 07 жовтня 2016 року стаж ОСОБА_1 як судді складає 26 років 01 місяць 26 днів, з них: 2 (два) роки 5 днів (з 12.05.1975 року по 16.05.1977 року) строкової військової служби у Збройних Силах СРСР, половину строку навчання на денній формі Харківського юридичного інституту імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1979 року по 01.07.1983 року - 50 %, 1 (один) рік 9 (дев'ять) місяців (з 29.05.1984 року по 28.02.1986 року) роботи на посаді слідчого прокуратури Автозаводського району м. Кременчука, 5 років 6 місяців 13 днів на посаді судді Старокиївського райсуду міста Києва (з 18.04.1996 року по 30.10.2001 року), 5 років 8 місяців 10 днів на посаді судді Голосіївського райсуду міста Києва (з 01.11.2001 року по 10.07.2007 року) та 09 років 2 місяці 27 днів на посаді судді Вищого господарського суду України з 11.07.2007 року по 07.10.2016 року)

В свою чергу, Центральним об'єднанням управління Пенсійного фонду України у місті Києві при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача взято до уваги виключно стаж роботи на посаді судді Старокиївського райсуду міста Києва з 18.04.1996 року по 30.10.2001 року, судді Голосіївського райсуду міста Києва з 01.11.2001 року по 10.07.2007 року, судді Вищого господарського суду України з 11.07.2007 року по 07.10.2016 року), що складає 20 років 5 місяців 20 днів.

Тобто, при визначенні ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання відповідачем не враховано приписи пункту 11 розділу XIII Перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ), згідно з яким судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, відповідно до частин першої, четвертої статті 43 Закону України в 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражі в України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем при визначенні розміру щомісячного грошового утримання позивача протиправно не прийнято загального до стажу роботи на посаді судді - 2 (два) роки 5 днів строкової військової служби у Збройних Силах СРСР (з 12.05.1975 року по 16.05.1977 року), половину строку навчання на денній формі Харківського юридичного інституту імені Ф.Е. Дзержинського (з 01.09.1979 року по 01.07.1983 року - 50 %) та 1 (один) рік 9 (дев'ять) місяців роботи на посаді слідчого прокуратури Автозаводського району м. Кременчука (з 29.05.1984 року по 28.02.1986 року), що зараховуються до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, а тому наявні підстави для зобов'язання Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України у місті Києві врахувати наведені періоди до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді.

Таким чином, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача також і в частині зобов'язання відповідача визначити та виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від заробітної плати діючого судді суду касаційної інстанції, починаючи з 10 жовтня 2016 року, з урахування нарахованого та виплаченого у розмірі 80 відсотків щомісячного довічного грошового утримання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 11, 69 - 86, 122, 128, 158 -163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо неврахування ОСОБА_1 при визначенні розміру довічного грошового утримання до стажу роботи на посаді судді - 2 (два) роки 5 днів строкової військової служби у Збройних Силах СРСР (з 12.05.1975 року по 16.05.1977 року), половину строку навчання на денній формі Харківського юридичного інституту імені Ф.Е. Дзержинського (з 01.09.1979 року по 01.07.1983 року - 50 %) та 1 (один) рік 9 (дев'ять) місяців роботи на посаді слідчого прокуратури Автозаводського району м. Кременчука (з 29.05.1984 року по 28.02.1986 року).

Зобов'язати Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України у місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді - 2 (два) роки 5 днів строкової військової служби у Збройних Силах СРСР (з 12.05.1975 року по 16.05.1977 року), половину строку навчання на денній формі Харківського юридичного інституту імені Ф.Е. Дзержинського (з 01.09.1979 року по 01.07.1983 року - 50 %) та 1 (один) рік 9 (дев'ять) місяців роботи на посаді слідчого прокуратури Автозаводського району м. Кременчука (з 29.05.1984 року по 28.02.1986 року).

Зобов'язати Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України у місті Києві визначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від заробітної плати діючого судді суду касаційної інстанції, починаючи з 10 жовтня 2016 року з урахуванням проведених виплат без обмеження граничного розміру пенсії.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя