Справа № 2-а-1166/10/1570
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2011-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-1166/10/1570

Категорія: 9.2.1Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Єщенко О.В., Кравця О.О.,

при секретарі Коваленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2011 року у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси, за участю прокуратури Київського району м.Одеси про визнання нечинними податкового повідомлення рішення та рішень про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2010 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси про визнання нечинними податкового повідомлення рішення №/0 від 28 січня 2010 року на суму 66 260,76 грн. та рішень про застосування штрафних санкцій від 28 січня 2010 року №/0, №/0, якими йому нараховані податкові зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 66 260, 76 грн. та застосовані штрафні санкції за несплату по патентах у сумі 23 040 грн. та за незастосування під час розрахунків реєстраторів розрахункових операцій (далі РРО) у сумі 2 977 740 грн., всього за наслідками перевірки було нараховано 66 260,76 грн. податку та 3 000 780 грн. фінансових санкцій, у звязку з порушенням ст.ст.13,14 Закону України "Про прибутковий податок з громадян", п.9.12 ст.9, ст.17, п.22.3 ст. 22 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", п.1 ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" вказуючи, що йому, в порушення норм діючого законодавства, необґрунтовано донараховані податкові зобовязання з податку з податку з доходів фізичних осіб та застосовані штрафні санкції за несплату по патентах та незастосування під час розрахунків РРО.

Відповідач позовні вимоги не визнав, вказуючи, що оскаржуване повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій прийняті в межах його повноважень, є обґрунтованим, у зв'язку з чим, підстав для задоволення позову не має.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права та просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2011 року, та прийняти нову постанову суду, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши виступ представника апелянта в підтримку апеляційної скарги та виступи представників відповідача та прокуратури, які заперечували проти її задоволення, а також перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і апеляційної скарги, судова колегія вважає, що дана апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 (ІК НОМЕР_1) зареєстрований 29 січня 2004 року як фізична особа - підприємець виконавчим комітетом Одеської міської ради за №0011425 та взятий на податковий облік в ДПІ Київського м.Одеси - з 23 березня 1998 року. 01 січня 2006 року позивач отримав свідоцтво про сплату єдиного податку серії Г №472243, вид діяльності: «виробництво легкого жіночого одягу».

В період з 14 грудня 2009 року по 11 січня 2010 року ДПІ в Київському районі м. Одеси було проведено документальну планову виїзну перевірку з дотримання вимог податкового та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року.

За результатами вказаної перевірки був складений акт від 21 січня 2010 року №87/17-01//2, в якому зафіксовані наступні порушення:

- п.п. "а" п.19.1 ст.19 Закону України "Про додаток з входів фізичних осіб", що полягало у неналежному веденні обліку доходів і витрат;

- п.4 ст. 14 р. IV Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян", п.п. "в" п.19.1 ст.19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", що полягало у ненаданні декларації про отриманий доход за 2006 рік, за І квартал 2007 року, за півріччя 2007 року, за 9-місяців 2007 року, за 2007 рік, за 1 квартал 2008 року, за півріччя 2008 року, за 9-місяців 2008 року, за 2008 рік, за І квартал 2009 року, за півріччя 2009 року, за 9-місяців 2009 року;

- ст.13, 14 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян»№ 13-92 від 26 грудня 1992 року із змінами та доповненнями, та п.9.12 ст. 9, ст. 17 з врахуванням вимог п.п.22.3 ст. 22 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", що полягало у занижені суму податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у розмірі 66 260,76 грн., у т.ч. за 2006 рік на суму 4 799,43 грн., у 2007 році на суму 21 741,75 грн., у 2008 році на суму 22 645,46 грн. та за 9 місяців 2009 року на суму 17 074,12 грн.;

- п.1, п.2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", що полягало у непроведенні розрахункових операцій через РРО без друкування розрахункових документів на суму 595 548 грн.;

- п.1, 3 ст. 3 Закону України "Про патентування деяких підприємницької діяльності" в частині здійснення торгівельної діяльності без придбання торгівельного патенту за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року, у зв'язку з чим не сплачена вартість торгового патенту у розмірі 11 520 грн.

В подальшому, за результатами перевірки керівництвом ДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 28 січня 2010 року №000019170/0 та рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій від 28 січня 2010 року №/0, №/0 на загальну суму 3 000 780 грн.

Вирішуючи справу по суті на приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач отримував дохід від здійснення діяльності, яка не вказана у свідоцтві про сплату єдиного податку, тобто здійснював діяльність яка підлягає загальній системі оподаткування, у звязку з чим, оскаржуване податкове повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій є правомірним.

Однак, судова колегія не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з абз.3 п.2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва", у разі, коли фізична особа субєкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

Відповідно до абз.8 п.2 цього Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобовязань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сімї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

При цьому, встановлений чинним законодавством Порядок переходу субєкта малого підприємництва на спрощену систему оподаткування не передбачає обовязок субєкта малого підприємництва, який бажає перейти на спрощену систему оподаткування, обирати вичерпний перелік видів підприємницької діяльності, якими він планує займатися.

Обмеження у застосуванні спрощеної системи щодо деяких видів підприємницької діяльності встановлені Законом України від 25.03.2005р. №2505-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України".

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень цього Закону, з 1 липня 2005 року до прийняття Закону України "Про спрощену систему оподаткування" Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" застосовується з урахуванням таких особливостей.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва не поширюється на:

субєктів підприємницької діяльності, які провадять діяльність у сфері грального бізнесу (в тому числі діяльність, повязану із влаштуванням казино, інших гральних місць (домів), гральних автоматів з грошовим або майновим виграшем, проведенням лотерей (у тому числі державних) та розіграшів з видачею грошових виграшів у готівковій або майновій формі), здійснюють обмін іноземної валюти;

субєктів підприємницької діяльності, які є виробниками підакцизних товарів, здійснюють господарську діяльність, повязану з експортом, імпортом та оптовим продажем підакцизних товарів, оптовим та роздрібним продажем підакцизних пально-мастильних матеріалів;

субєктів підприємницької діяльності, які здійснюють: видобуток та виробництво дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення; оптову, роздрібну торгівлю промисловими виробами з дорогоцінних металів, що підлягають ліцензуванню відповідно до Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності".

Інших обмежень щодо видів підприємницької діяльності, під час здійснення яких може застосовуватися спрощена система оподаткування, чинне законодавство не містить. При цьому додаткові обмеження не можуть встановлюватися підзаконними нормативними актами, зокрема Порядком видачі свідоцтва про сплату єдиного податку.

У свою чергу, вичерпний перелік умов, дотримання яких є необхідним для застосування спрощеної системи оподаткування, встановлені пунктом 1 вказаного Указу Президента. Ці умови не обмежують субєкта малого підприємництва у виборі здійснюваних ним видів діяльності лише тими, що зазначені у свідоцтві про сплату єдиного податку чи в будь-якому іншому документі.

Отже, на підставі вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач мав і має право займатися будь-якими видами підприємницької діяльності, за винятком тих, що не можуть здійснюватися з використанням спрощеної системи оподаткування в силу прямої законодавчої заборони.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 28 квітня 2011 року у справі № К-31767/10-С.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є платником єдиного податку згідно свідоцтва серії Г №472243 від 01.01.2006р. та сплачує визначену суму єдиного податку.

Таким чином, судом першої інстанції необгрунтовано залишено поза увагою те, що позивач є платником єдиного податку, тобто має право займатися будь-якими видами підприємницької діяльності, за винятком тих, що не можуть здійснюватися з використанням спрощеної системи оподаткування в силу прямої законодавчої заборони.

Також, колегія суддів при прийнятті остаточного рішення по даній справі, вважає за необхідне прийняти до уваги і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2011р. по абсолютно аналогічній справі №2а-1167/10/1570 за позовом ОСОБА_2 до ДПІ у Київському районі м.Одеси про визнання нечинними податкового повідомлення рішення №/0 від 28.01.2010 року та рішень про застосування штрафних санкцій від 28.01.2010 року.

Отже, за таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване податкове повідомлення рішення від 28.01.2010р. №/0 та рішення про застосування штрафних санкцій від 28.01.2010р. №/0 і №/0 були прийняті з порушенням діючого законодавства та є необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції про їх правомірність, відповідно є помилковими.

Окрім того, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач же, який є субєктом владних повноважень, в даному конкретному випадку, свою правову позицію суду 2-ї інстанції не довів та належним чином її не обґрунтував.

В звязку з викладеним, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_1 і, відповідно, про необхідність їх задоволення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає необхідним скасувати постанову суду 1-ї інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити усі позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2011 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати нечинними податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси №/0 від 28 січня 2010 року та рішення про застосування штрафних санкцій від 28 січня 2010 року №/0, №/0.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Осіпов Ю.В.

Судді: Єщенко О.В.

ОСОБА_3