Справа № 809/507/17
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2017 р. Справа № 809/507/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Остап'юк С.В., судді Біньковська Н.В., Матуляк Я.П.,

за участю секретаря Котик Д.М.,

представників відповідача Мельника Р.Я., Бабій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування наказу №474-о від 06.03.2017, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

05.04.2017 ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу №474-о від 06.03.2017, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення вимог статті 40 Кодексу законів про працю України, оскаржуваним наказом звільнив позивача 10.03.2017 з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас (з поставкою на військовий облік). Вважає наказ 474-о від 06.03.2017 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в день звільнення позивач перебував на лікарняному, а себе таким, що підлягає поновленню на роботі, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач в судове засідання не з'явився, клопотав справу розглядати без його участі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, з мотивів викладених в письмовому запереченні, обґрунтованого тим, що позивач 10.03.2017 перебував на роботі, цього ж дня ознайомився з оскаржуваним наказом, тому відсутні підстави вважати оскаржуваний наказ протиправним та відсутні підстави для поновлення позивача на роботі, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши докази суд встановив наступне.

06.03.2017 наказом в. о. голови Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_3» за №474-о, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 за №114 та пункту 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 за 236, у зв'язку із зміною організаційної структури та скорочення штату відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас (з поставкою на військовий облік) за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) - при відсутності можливості подальшого використання на службі, 10.03.2017 підполковника податкової міліції ОСОБА_3 (НОМЕР_1), заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

Підставою для звільнення позивача з роботи слугувало попередження про наступне вивільнення ОСОБА_3 від 28.12.2016, додаток до попередження про наступне вивільнення від 06.03.2017 за №1, лист ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 06.03.2017 за №829/8/09-19-04-31, наказ ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 20.12.2016 за №1335 «Про введення в дію змін до організаційної структури та штатного розпису ГУ ДФС в області».

09.03.2017 в. о. начальника Головного управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби України листом за №3234/с/99-99-22-06-14 запропоновано позивачу прибути до Державної фіскальної служби України для ознайомлення з наказом ДФС від 06.03.2017 за №474-о та отримання трудової книжки. Додатково повідомлено про отримання трудової книжки через іншу особу, за дорученням, або за письмовою згодою про надіслання трудової книжки на зазначену у заяві адресу.

09.03.2017 в. о. начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області видав наказ за №76-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України» та звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас (з поставкою на військовий облік) за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) - при відсутності можливості подальшого використання на службі, 10.03.2017 підполковника податкової міліції ОСОБА_3 (НОМЕР_1), заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

10.03.2017 о 16:06 позивач ознайомлений із наказом в. о. голови Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_3» за №474-о від 06.03.2017, що підтверджується наказом за №76-о від 09.03.2017 «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України» та затвердженим у ньому позивачем підписом та поясненнями (а. с. 39 - 40).

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР за №114 від 29.07.1991, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до частини 3 статті 40 Кодекс законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41 (1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Згідно Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України тимчасова непрацездатність осіб рядового і начальницького складу засвідчується довідкою органу, у сфері управління якого перебувають заклади охорони здоров'я.

У разі вибору особою рядового і начальницького складу лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи довідка видається відповідно до пункту 1.9 розділу 1 цієї Інструкції.

Відповідно пункту 1.9 Інструкції 1.9 листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору особою лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання особи, погодженої з головним лікарем обраного лікувально-профілактичного закладу, або його заступником, засвідченої підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу.

Позивач заявлені вимоги обґрунтовує тим, що в період з 10.03.2017 до 17.03.2017 перебував на лікарняному, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи листок непрацездатності серії АДД №446192 виданий Рогатинською центральною районною поліклінікою.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що 10.03.2017 року позивач знаходився з 09:00 години до закінчення робочого дня на робочому місці, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу працівників відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Івано-Франківській області за березень 2017 року, рапортом старшого оперуповноваженого з ОВС відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС майора податкової міліції ОСОБА_4 (а. с. 36, 38).

Згідно з пояснень лікаря-невролога Рогатинської центральної районної поліклініки ОСОБА_5, наданих 27.04.2017 відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС в Івано-Франківській області, ОСОБА_3 звертався за медичною допомогою 13.03.2017, інших відомостей щодо звернення за медичною допомогою чи перебування на лікарняному з 10.03.2017 не має, за відсутності амбулаторної картки (а. с. 37).

Таким чином, суд встановив, що 10.03.2017 позивач перебував на робочому місці і цього дня листок непрацездатності йому не видавався, у зв'язку з цим відповідачем не порушено вимоги частини 3 статті 40 Кодекс законів про працю України, внаслідок цього є правомірним наказ в. о. голови Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_3» за №474-о від 06.03.2017, відтак відсутні підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування наказу №474-о від 06.03.2017, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя Остап'юк С.В.

Суддя Біньковська Н.В.

Суддя Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 15.05.2017.