Справа № 695/471/17
Суддя: Смоляр О. А.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Смоляр О.А.,

при секретарі Зарубі Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Близнюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та рішення суб'єкта владних повноважень щодо призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України за №936/2000 від 31.07.2000р. ОСОБА_1 призначена на посаду судді Золотоніського районного суду Черкаської області.

23.03.2004р. - призначена на посаду судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

15.12.2005р. Постановою ВРУ № 3218-ІV була призначена суддею Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області - безстроково.

Постановою Верховної ради України № 1600-VІІІ від 22.09.2016р. позивача було звільнено із посади судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у відставку та наказом № 71 ОС від 23.09.2016р. відраховано зі штату Золотоніського міськрайонного суд Черкаської області у зв'язку з відставкою.

04.10.2016р. ОСОБА_1 звернулася до відповідача Золотоніського об'єднаного управління пенсійного Фонду України в Черкаській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке відповідачем було призначено в розмірі 80% суддівської винагороди, відповідно до наданої довідки ТУ ДСА України в Черкаській області за № 1561-04/16 від 03.10.2016р.

26.01.2017р. позивач звернулася до Золотоніського об'єднаного УПФ України в Черкаській обл. із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88% від грошового утримання (винагороди) судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, посаду якого вона займала до виходу у відставку.

Відповідно до листа Золотоніського об'єднаного УПФ України в Черкаській області за № 1031/04 від 07.02.2017р., ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88 % суддівської винагороди (утримання) судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із посиланням на відсутність законодавчих підстав відповідно до ст. 137 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 1402 від 02.06.2016р., оскільки відповідно до ст. 137 цього Закону не враховується до стажу роботи на посаді судді - робота на посадах помічника, старшого помічника, прокурора прокуратури Черкаської області та половина строку навчання денної форми в Харківському юридичному інституті.

Позивач ОСОБА_1, вважаючи, що прийняте рішення Золотоніського об'єднаного УПФ України в Черкаській області, щодо відмови у призначенні та виплаті щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 % є незаконним, звернулася до суду із адміністративним позовом про визнання протиправними дій та рішення суб'єкта владних повноважень щодо призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, обґрунтовуючи їх обставинами та доводами, викладеними в позовній заяві.

Представники відповідача Золотоніського об'єднаного УПФ України в Черкаській області Близнюк О.М. усудовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що згідно ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402 від 02.06.2016р., який набрав законної сили 30.09.2016р. та був чинним на момент звернення позивача до Золотоніського об'єднаного УПФ України в Черкаській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утриманнясудді у відставці, до стажу роботи на посаді судді зараховувалася лише робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. За цих обставин, представник відповідача вважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Протягом 2016 року Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (п.11 Перехідних Положень) діяв з 03.08.2010 року до 30.09.2016 року (далі Закон № 2453- VI), натомість Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII діє з 30.09.2016 року (далі Закон №№ 1402-VIII). Позивач ОСОБА_1 на посаду судді Золотоніського районного суду Черкаської області була призначена відповідно до Указу Президента України № 936/2000 від 31.07.2000р., тобто під час дії Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15.12.1992р.

Із посади судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у відставку позивача було звільнено 22.09.2016 року, тобто підчас дії редакції Закону 2453-VI.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4-п/2016 від 08.06.2016 року - частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання";

Згідно зі статтею 111 Закону № 2453-VI (в редакції, чинній на момент подання позивачем заяви про відставку) суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Відповідно до частини першої статті 120 Закону № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із пунктом 11 розділу «Перехідні положення» Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI вказані правовідносини були врегульовані Законом України від 15.12.1992 року № 2862-XII «Про статус суддів».

Так, статтею 43 Закону України від 15.12.1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» було передбачено право судді на відставку, відповідно до частини першої якої кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Водночас абзацом другим частини четвертої ст. 43 ЗУ «Про статус суддів» зі змінами внесеними Законом України від 24.02.1994р. № 4015-ХІ було встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Статтею першою Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, було встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20.03.2008 року № 248/2008).

У той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року № 545, яка набрала чинності з 1 березня 2008 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» шляхом доповнення її пункту 3-1 новим абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».

З вищенаведеного вбачається, що нормативні положення зазначених законодавчих актів є спеціальними щодо врегулювання порядку звільнення судді з посади та наявності необхідних умов для звільнення судді у відставку.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Питання щодо дії нормативно-правових актів у часі розглядалося Конституційним Судом України, який у рішенні № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року зазначив, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту.

Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Таким чином, крім стажу роботи на посаді судді (на день звільнення 16р.), позивач ОСОБА_1 має також 8 років 9 місяців стажу, який складається з половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з вересня 1982 року по липень 1986 року та роботи на посадах помічника, старшого помічника Золотоніського міжрайонного прокурора Черкаської області з жовтня 1993 року по квітень 1998 року, прокурора кримінально-судового відділу прокуратури Черкаської області з квітня 1998 року по вересень 1998 року, прокурора відділу підтримання державного обвинувачення прокуратури Черкаської області з вересня 1998 року по березень 2000 року, прокурора відділу нагляду за додержанням і застосуванням законів прокуратури Черкаської області з березня 2000 року по квітень 2000 року та прокурора відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ прокуратури Черкаської області з квітня 2000 року по серпень 2000 року. Зазначені дані підтверджуються наданими позивачем доказами, що зазначені вище та даними трудової книжки БТ № 4120218 від 13.12.1978р.

Отже, загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 24 роки 8 місяців, що дає їй право на звільнення з посади судді у відставку та право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% від розмірі грошового утримання працюючого судді на аналогічній посаді.

Такими чином, суд приходить до висновку, що відповідач Золотоніське об'єднане управління пенсійного Фонду України в Черкаській області, не застосувавши норми Закону, які були чинними на момент звільнення позивача ОСОБА_1 із посади судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у відставку (22.09.2016р.) та регулювали спірні правовідносини, неправомірно відмовив їй у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% грошової винагороди працюючого судді на займаній посаді до виходу позивача у відставку.

За вищенаведених обставин суд визнає рішення Золотоніського об'єднаного УПФ України в Черкаській області протиправним та вважає за необхідне зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення позивачу ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% грошової винагороди (грошового утримання) працюючого судді на відповідній посаді з моменту звернення із заявою до Золотоніського об'єднаного УПФ України в Черкаській області та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити різницю недоотриманих коштів починаючи із 04.10.2016р.

Відповідно до ст. 94 КАС України суд стягує понесені позивачем витрати в сумі 640 грн. із відповідача Золотоніського об'єднаного УПФ України в Черкаській області на користь позивача.

Керуючись ст.ст.19, 58, 124 Конституції України, ст.ст. 6, 17, 94, 99, 160, 162, 167 КАС України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними рішення Золотоніського об'єднаного управління пенсійного Фонду України в Черкаській області, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 % від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI.

Зобов'язати Золотоніське об'єднане УПФ України в Черкаській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% грошової винагороди (грошового утримання) працюючого судді з часу її звернення із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме із 04.10.2016р.

Зобов'язати Золотоніське об'єднане УПФ України в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю недоотриманих коштів, починаючи із 04.10.2016року.

Стугнути із Золотоніського об'єднаного УПФ України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду черезЧеркаський районний суд Черкаської шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О. А. Смоляр