Справа № 754/2939/17
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/2939/17 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко О.М. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року позивач - ОСОБА_2, звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни;

зобов'язати відповідача встановити їй статус інваліда війни з моменту звернення до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з відповідною заявою, з 08.09.2016 та видати відповідне посвідчення інваліда війни.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року позов задоволено: визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в частині, що стосується відмови у наданні ОСОБА_2 статусу та видачі відповідного посвідчення інваліда війни; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни з моменту звернення до Управління з відповідною заявою, а саме з 08.09.2016 та видати відповідне посвідчення інваліда війни.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржуваної постанови судом не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, яке видане Держадміністрацією м. Києва та вкладкою до посвідчення № НОМЕР_2 (а.с. 12).

Позивачу з 08.09.1999 була встановлена 2 група інвалідності довічно, причиною якої є захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК № 099962 (а.с. 9).

Вважаючи, що відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач має право на статус інваліда війни, вона 08.09.2016 звернулася до відповідача з заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачу посвідчення інваліда війни.

У відповідь на звернення позивача, відповідач своїм листом вих. № 36-2606 від 15.09.2016 відмовив у визначенні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. В обґрунтування вказаної відмови зазначив, що надані документи не підтверджують факт залучення і виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Вказані зміни до ст. 7 названого Закону внесені Законом України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 15.06.2004 № 1770-IV та набрали чинності з дня його опублікування.

Судом встановлено, що згідно з записами в трудовій книжці (а.с. 13) позивач в період з 14.04.1986 по 09.09.1987 працювала «аппаратчиком воздухоразделения 4 группы в реакторном цеху № 2».

Відповідно до інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (про участь у формуваннях ЦО) від 07.09.2016 № 01.1-14/1570-11, яка видана позивачу, у відповідності до вимог, чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС, нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу: Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 - 1976 року, накази заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження начальника ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 № 01, від 30.04.1986 № 02, від 04.05.1986 № 16, від 19.05.1986 № 52 та інші), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей (а.с. 14).

При цьому зазначено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих, а громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Крім того, згідно із п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, «посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Як вбачається з наданих позивачем документів, вона, дійсно, приймала участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується аварійним маршрутним листом № 10-1228, довідкою № 2287 про дозу її зовнішнього опромінення, посвідченням та вкладкою до посвідчення громадянки, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 10-12).

Інших документів, що підтверджують факт залучення і виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони позивачем надано не було.

Разом з тим, Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у своєму листі від 14.03.2017 вих. № 01.1-23/446 зазначено, що надані позивачем пояснення та документи по суті справи є достатніми, а позов - таким, що підлягає задоволенню.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що за змістом п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач належить до інвалідів війни та відповідно до п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації їй має бути наданий статус інваліда війни та видано відповідне посвідчення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.