Справа № 820/660/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 р.Справа № 820/660/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2017р. по справі №820/660/17

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету внутрішніх справ

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Харківського національного університету внутрішніх справ, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведенні розрахунку з позивачем в день звільнення із органів внутрішніх справ - 06.11.2015 року;

- стягнути з Харківського національного університету внутрішніх справ на його користь заробіток за весь час затримки розрахунку з 07.11.2015 р. по 03.11.2016 р. в розмірі - 35964,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно наказу Харківського національного університету внутрішніх справ № 205 о/с від 06.11.2015 року позивача звільнено зі служби за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). Між тим, в день звільнення не було проведено всіх необхідних розрахунків, а саме: не було виплачено одноразову грошову (вихідну) допомогу, передбачену чинним законодавством, а проведено частину виплати 31.03.2016 року в сумі 9299,27 грн. та в листопаді 2016 року в сумі 21697,31 грн. Позивач вважає дії відповідача в частині невиплати в день звільнення одноразової грошової допомоги такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому вважає, що має право на виплату суми середнього заробітку за час затримки такого розрахунку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2017 року та постановити іншу про задоволення позову у повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь заробіток за весь час затримки розрахунку з 07.11.2015 р. по 03.11.2016 р. в розмірі - 35964,12 грн.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду, залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.

Згідно наказу Харківського національного університету внутрішніх справ № 205 о/с від 06.11.2015 року майора міліції ОСОБА_1, чергового коменданта комендатури відділу організації служби Харківського національного університету внутрішніх справ, звільнено зі служби за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). Вислуга років на день звільнення складає 21 рік 09 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні: 23 роки 03 місяці 24 дні. Вислуга років для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні складає 21 рік 09 місяців 08 днів. (а.с.5).

З листа Харківського національного університету внутрішніх справ № 4/38 від 19.01.2017 року встановлено, що майору міліції ОСОБА_1, звільненому з посади чергового коменданта комендатури відділу організації служби з 06.11.2015 року, була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 37153,33 грн., у т.ч. прибутковий податок - 5684,72 грн., військовий збір (1,5%) - 472,03 грн., сума на руки - 3096,58 грн. В березні 2016 року університетом виплачено 11146,30 грн., в т.ч. прибутковий податок - 1705,42 грн., військовий збір (1,5%) - 141,61 грн., сума на руки - 9299,27 грн. В листопаді 2016 році виплачений залишок одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 26007,03 грн., в т.ч. прибутковий податок - 3979,30 грн., військовий збір (1,5%) - 330,42 грн., сума на руки - 21697,31 грн. (а.с.20).

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача щодо невиплати в день звільнення одноразової грошової допомоги, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що скільки належна позивачу виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби здійснюється Міністерством внутрішніх справ України, а не відповідною установою, в даному випадку Харківським національним університетом внутрішніх справ, у зв'язку із чим відповідач діяв у межах, на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, в т.ч. призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно частини 1 статті 9 вищевказаного Закону України, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб").

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби здійснюється Міністерством внутрішніх справ України, за рахунок коштів Державного бюджету України, та підставою для дії її нарахування є наказ про звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу, звільненому з посади чергового коменданта комендатури відділу організації служби з 06.11.2015 року, була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 37153,33 грн. (без врахування податків та зборів - 31468,61 грн.), що підтверджується грошовим атестатом №19, виданого відділом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Харківського національного університету внутрішніх справ 26.09.2016 року (а.с.47-48). Повний розрахунок по одноразовій допомозі при звільненні проведений в листопаді 2016 року.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, та згідно з ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст..116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів не погоджується з вказаною позицією позивача та зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Дана правова позиція узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року по справі № 21-8а15.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вказані позивачем обставини не є пасивною поведінкою відповідача, яка могла б бути пов'язана з невиконанням останнім дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на відповідача обов'язків і згідно з чинним законодавством України, що в свою чергу несло б негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права (ч.1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правомірність власних дій, які є предметом оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що в спірних відносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2017р. по справі №820/660/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2017р. по справі №820/660/17 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Донець Л.О.

Повний текст ухвали виготовлений 15.05.2017 р.