Справа № 162/208/17
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/5066/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря - Андрушківа І. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області на постанову Любешівського районного суду Волинської області від 17 березня 2017 року у справі № 162/208/17 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області (далі - управління), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок і виплату його пенсії зі збільшенням її на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж роботи 20 років та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату такої пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) в межах строку звернення до суду.

Позовні вимоги обґрунтовував посиланням на частину другу статті 56 Закону № 796-ХІІ.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 17 березня 2017 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління щодо відмови провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з її збільшенням на один відсоток заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 20 років відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ та зобов'язано управління провести перерахунок та виплату такої пенсії ОСОБА_1 з 14 грудня 2016 року. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, управління подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує посиланням на те, що суд першої інстанції не звернув увагу не те, що позивач уже звертався до суду з аналогічним позовом за результатами розгляду якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, що було безумовною підставою для закриття провадження у справі відповідно до пункту 4 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце його проведення, тому відповідно до частини першої статті 41 та частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано управлінням на рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії із її збільшенням на один відсоток заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 20 років відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ з 14 грудня 2016 року, суд апеляційної інстанції перевіряє справу в цій частині в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 11 вересня 2005 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058-IV із зниженням пенсійного віку згідно з Законом № 796-ХІІ.

Крім того, позивач належить до 3 категорії громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

14 грудня 2016 року ОСОБА_1 подав до управління заяву, у якій зазначив, що обирає умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені Законом № 796-ХІІ та просив провести перерахунок йому такої пенсії відповідно до частини другої статті 56 цього Закону.

Листом відповідача від 12 грудня 2016 року № 699/Л-01 його повідомлено, що 01 жовтня 2001 року набрав чинності Закон України від 08 липня 2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI), яким внесено зміни до статті 28 Закону № 1058-IV, а тому норми щодо збільшення страхового стажу для визначення мінімального розміру пенсії не поширюються на пенсіонерів, яким пенсію призначено до набрання чинності Законом № 3668-VI.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому порядок перерахунку його пенсії має пільговий характер та визначений в частині другій статті 56 Закону № 796-ХІІ.

Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, що встановлюються або цим Законом або законом, який регулює особливості статусу таких громадян.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі № 796-ХІІ.

Відтак, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України «Про пенсійне забезпечення» або спеціальним Законом № 796-ХІІ.

Відповідно до статті 57 Закону № 796-ХІІ обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058-IV за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Таким чином, позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням середньомісячного фактичного заробітку на території радіоактивного забруднення.

Частиною другою статті 56 Закону № 796-ХІІ передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.

У зв'язку з цим для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер та визначений в частині другій статті 56 Закону № 796-ХІІ.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 07 липня 2015 року (№ 754/12702/14-а).

Враховуючи те, що позивач є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи третьої категорії, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість вимог останньої щодо необхідності перерахунку пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ.

Щодо посилання відповідача на ту обставину, що провадження у даній справі підлягало закриттю у зв'язку з тим, що позивач звертався до суду з аналогічними позовними вимогами за результатами розгляду яких ухвалено рішення, яке набрало законної сили (рішення у справі № 162/2111/13-а), то таке є необґрунтованим, оскільки вказане рішення ухвалене щодо позовних вимог, заявлених за інший період часу, а відповідно не є рішенням суду з того самого спору.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Любешівського районного суду Волинської області від 17 березня 2017 року у справі № 162/208/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В.М. Багрій
Д.М. Старунський