Справа № 596/2299/16-а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3380/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,
за участю секретаря судового засідання: Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі Тернопільської області на постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі Тернопільської області про зобов"язання призначити та виплатити грошову допомогу,-
ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі Тернопільської області, якою просив зобов`язати нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем всупереч вимог пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» листом №32/К-11 від 01.11.2016 відмовлено у виплаті грошової допомоги, мотивуючи відмову відсутністю інформації на підтвердження наявності у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу, який дає право на таку допомогу. Позивач зазначає, що управлінням Пенсійного фонду не врахований до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги відповідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період його роботи з 30.09.1976 по 04.05.1978 на посаді санітарного інструктора медичного пункту при проходженні військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач вважає відмову Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі Тернопільської області у нарахуванні та виплаті грошової допомоги протиправною, оскільки медичний пункт військової частини входить до Переліку закладів охорони здоров`я Міністерства оборони України від 18.12.2013 №871, а проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді санітарного інструктора при медичному пункті підтверджується показаннями свідків та письмовими доказами.
Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2017 року позов задоволено. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі Тернопільської області призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій при призначенні пенсії за віком відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Постанова мотивована тим, що дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги позивачу є протиправними та порушують його законне право, встановлене п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на отримання такої допомоги, оскільки страховий стаж ОСОБА_1 на посадах, передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», понад 30 років підтверджено наданими на розгляд суду доказами.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.
В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.
Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок-30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Гусятинському районі Тернопільської області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На звернення позивача щодо призначення та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Управлінням Пенсійного фонду України в Гусятинському районі Тернопільської області листом від 01.11.2016 №32/К-11 відмовлено у її виплаті, покликаючись на відсутність необхідних 35 років страхового стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне страхування».
Відмова мотивована тим, що у військовому квитку та довідці №279 від 06.08.1980 не зазначено заклад охорони здоров`я, у якому ОСОБА_1 проходив військову службу, що відповідав би Переліку закладів охорони здоров`я Міністерства оборони України від 18.12.2013 №871.
03.06.2016 Управлінням Пенсійного фонду України в Гусятинському районі направлений запит до ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання інформації про періоди проходження військової служби у закладах охорони здоров`я і посаду, на якій перебував ОСОБА_1
25.07.2016 Управлінням Пенсійного фонду України в Гусятинському районі, направлений запит в Міністерство оборони Російської Федерації м.Подольськ щодо надання інформації про те, до якого закладу охорони здоров`я належить військова частина, в якій проходив службу ОСОБА_1 на посаді санітарного інструктора.
Станом на 31.10.2016 відповіді на інформаційні запити не надходили. А тому, відмовляючи позивачу у виплаті грошової допомоги, відповідачем враховано 33 роки 0 місяців 16 днів страхового стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне страхування», який є недостатнім для призначення спірної грошової допомоги.
Позивач, вважаючи відмову Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі Тернопільської області у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» неправомірною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (із змінами і доповненнями) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до пункту «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років та при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати. Відповідно до п.2 вказаного Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013 №871 затверджено перелік закладів охорони здоров`я Збройний Сил України, до якого, зокрема, входить медичний пункт військової частини.
Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Слід зазначити, що з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено наявність у позивача достатнього страхового стажу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне страхування», необхідного для призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено також, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
З наданих позивачем на розгляд суду письмових доказів, зокрема копії трудової книжки, слідує, що ОСОБА_1 12.05.1976 звільнений від займаної посади у зв`язку з призивом на військову службу, згідно з Наказом №194 від 10.05.1976 та з 18.05.1976 проходив службу в лавах Радянської Армії (а.с.14).
Військовим квитком серії НОМЕР_2 від 15.05.1976 підтверджується факт роботи ОСОБА_1 на посаді санітарного інструктора у період з 30.09.1976 по 04.05.1978 згідно з наказами начальника штабу в/ч 55739 №193, №85 (а.с.9).
Факт роботи при медичному пункті на посаді санітарного інструктора в період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 підтверджується також оригіналом службової характеристики на військовослужбовця старшого сержанта ОСОБА_1 від 04.05.1978, виданої начальником медичного пункту старшого лейтенанта Самарченко, погодженої командиром військової частини Теслів (а.с. 35).
Крім того, судом першої інстанції в судовому засіданні з показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також підтверджено роботу позивача на посаді санітарного інструктора медичного пункту військової частини НОМЕР_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 м.Одеса.
Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що набутий позивачем страховий стаж роботи у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням періоду з 30.09.1976 по 04.05.1978 на посаді санітарного інструктора медичного пункту при проходженні військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , дає позивачу право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Гусятинському районі Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2017 року у справі № 596/2299/16-а без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 11.05.2017.