Справа № 359/2480/17
Суддя: Муранова-Лесів І. В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 359/2480/17
Провадження № 2-а/359/2480/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року о 08 годині 10 хвилин Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти батальйону Управління патрульної поліції у м.Борисполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування рішення субєкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

24.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з даним адміністративним позовом, в якому просить суд: скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 18.01.2017 року серії АР 797281 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.1-3).

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Постановою від 18.01.2017 року серії АР №797281, інспектором 1 роти УПП в м.Бориспіль лейтенантом поліції ОСОБА_2 позивача незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00грн. Позивач зазначає, що 18.01.2017 року він приїхав на автомобілі НОМЕР_1 до приміщення Бориспільського міськрайонного суду Київської області , що знаходиться за адресою: м.Бориспіль, вул.Героїв небесної Сотні, 10, поставив своє авто на лівому боці дороги (не на проїзній частині). Вийшовши з приміщення суду, він помітив екіпаж патрульної поліції, який зупинився на частині дороги під знаком 3.35 ПДР України (крім транспорту працівників суду), тим самим порушуючи ПДР України. Позивач стверджує, що після того, як він підійшов до власного автомобіля, до нього одразу направився інспектор Управління патрульної поліції в подальшому йому стало відомо, що це інспектор 1 роти УПП в м.Борисполі ОСОБА_2, який, не представившись, чим порушуючи положення ч.3 ст.18 Закону України «Про національну поліцію України», повідомив, що на позивача буде складена постанова про адміністративне правопорушення, а саме порушення правил стоянки ТЗ (дія знаку 3.35 ПДР України), Позивач зазначає, що повідомив інспектору, що рухався з протилежної сторони та на його стороні дорожнього знаку 3.35 не було, а згідно п.15.3 ПДР України «У населених пунктах зупинка і стоянка ТЗ дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом». Позивач вважає, що з його боку не було порушено ПДР України, а саме дію дорожнього знаку 3.35 ПДР України, оскільки він рухався з протилежного напрямку руху та не міг відповідно бачити сам знак та його значення, крім того він дотримувався п.15.3 ПДР України. Позивач стверджує, що при складанні постанови відповідачем було порушено вимоги ст.268 КУпАП.,251,252,245 КУпАП, і постанова винесена з порушенням норм адміністративного законодавства, оскільки в оскаржуваній постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок посадової особи про встановлення факту вчинення ним правопорушення, відсутнє посилання на показання свідків, технічних засобів, що в цілому свідчить про відсутність належного обґрунтування наведених в оскаржуваній постанові обставин та їх доведеність допустимими доказами.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини. Він заперечує , що порушив вимоги дорожнього знаку 3.35, оскільки здійснив зупинку з дотриманням вимог п.15.3 ПДР.

Відповідач- субєкт владних повноважень - інспектор роти №1 УПП м .Бориспіль ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся за місцем роботи. Заперечень по суті позову не подав.

Відповідно до письмових заперечень представника Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3, він просив прийняти заперечення та врахувати їх під час прийняття рішення у справі, та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представник субєкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції зазначає, що обставини вчиненого адміністративного правопорушення підтверджуються постановою про адміністративне правопорушення. Також зазначено, що з переглянутого відеозапису з нагрудної відеокамери патрульного встановлено, що автомобіль позивача находивсь в зоні дії знаку 3.35 ПДР України більше 5 хвилин (крім співробітників суду), який видно на відео, а також, що відповідач розяснив права позивачу, що клопотання від відповідача не поступило, після чого було винесено постанову про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали адміністративної справи, переглянувши наданий субєктом владних повноважень відеозапис, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч.3 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Бориспіль лейтенантом поліції ОСОБА_2 18 січня 2017 року щодо позивача ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №797281за ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.12).

Зі змісту постанови вбачається, що інспектор роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Бориспіль лейтенант поліції ОСОБА_2, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, встановив, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer 2.0і» реєстраційний номер НОМЕР_2, 18 січня 2017 року об 11 годині 40 хвилин в м. Бориспіль, вул.Героїв Небесної Сотні, 10 здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.35 (стоянка заборонена), чим порушив п.15.10 ПДР України, та чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу 255 гривень (а.с.12).

Так, ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.3.35 ст.3 «Заборонні знаки» розділу 33 Правил дорожнього руху України, визначено, що дорожній знак «3.35» - «стоянку заборонено» - забороняється стоянка усіх транспортних засобів.

Статтею 3 розділу 33 Правил дорожнього руху України також передбачено, що не поширюється дія знаків:

3.1, 3.2, 3.21-3.24, 3.34 - на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами;

3.1, 3.2, 3.35-3.38, а також знака 3.34 за наявності під ним таблички 7.18 на водіїв-інвалідів, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком "Інвалід";

3.35-3.38 - на таксі з увімкненим таксометром.

Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

В судовому засіданні позивачем визнано та переглянутим судом відеозаписом підтверджується, що водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_3, 18 січня 2017 року в зазначений в постанові час об 11 годині 40 хвилин в м. Бориспіль, вул.Героїв Небесної Сотні, 10 здійснив стоянку, тривалістю понад 5 хвилин, в зоні дії дорожнього знаку 3.35 (стоянка заборонена), на якому встановлена табличка до дорожнього знаку «крім транспорту працівників суду».

Та обставина, на яку посилається позивач, що він не бачив дорожнього знаку та що він рухався по зустрічній смузі руху протилежній тій, на боці якої встановлений вищезазначений заборонний дорожній знак «3.35» не звільняє його від відповідальності за допущене порушення Правил дорожнього руху.

Так, за змістом п.15.1 Правил дорожнього руху України зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до п.15.2 Правил дорожнього руху України, за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Відповідно до п.15.3 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Як визнано позивачем, та як вбачається з переглянутого відеозапису, водій ОСОБА_1 зупинив та залишив транспортний засіб в кармані на ділянці дороги в зоні дії дорожнього знаку 3.35 «Стоянку заборонено» під кутом до краю проїзної частини. При цьому, як визнає позивач, він здійснив розворот, рухаючись в зустрічному напрямку, тобто змінивши напрямок руху, що водночас не відповідає вимогам п.15.3 ПДР України та, не переконавшись, зокрема, що відсутній дорожній знак, що стоянка в зазначеному місці заборонена.

Крім того, як встановлено з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, здійсненого працівниками поліції в момент виявлення адміністративного правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення, з місяця зупинки та стоянки автомобіля позивача видна елекроопора, на якій встановлений затвердженої державним стандартом та Правилами дорожнього руху Форми заборонний дорожній знак «3.35» - «стоянку заборонено», що позивачем не заперечується.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до переконання, що допущене позивачем порушення вимог дорожнього знаку «3.35» «стоянку заборонено», а відповідно адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами та поясненнями самого позивача, який неправильно тлумачить зміст Правил дорожнього руху України, зокрема п.15.3 ПДР України.

При цьому суд враховує, що в даному випадку необґрунтоване посилання інспектора поліції ОСОБА_2 в постанові на порушення позивачем вимог п.15.10 ПДР України, який забороняє стоянку у визначених в цьому пункті випадках, до яких не віднесений випадок щодо здійснення стоянки в зоні дії дорожнього знаку «3.35» - «стоянку заборонено», оскільки це врегульовано окремим розділом Правил дорожнього руху України, не виключає відповідальності позивача за вчинене ним порушення вимог дорожнього знаку «3.35» «стоянку заборонено», відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.122 КУпАП України, про що правомірно зазначено в оскаржуваній позивачем постанові про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) «Органи Національної, поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення- про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів», в тому числі порушення, передбачені частиною першою статті 122 КУпАП.

Відповідно до частини другої вказаної статті від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Та обставина, що відповідач інспектор 1 роти батальйону Управління патрульної поліції м.Бориспіль ОСОБА_2 є працівником поліції та має спеціальне звання, був уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 КУпАП, позивачем не оспорюється та не викликає у суду сумнівів з огляду на досліджені в судовому засіданні вищезазначені докази.

Крім того, суд приймає до уваги, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідачем дотримано вимог чинного законодавства, в тому числі частин 2 та 4 статті 258 КУпАП, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

В тому числі відповідачем дотримано вимог ч.6 вказаної статті, відповідно до якої постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, на якому зафіксовано, як відбувався розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, встановлено, що відповідач інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 надавав позивачу постанову для ознайомлення, про що також свідчить підпис позивача на постанові, проте позивач відмовився її отримувати, зазначивши, що бажає отримати постанову поштою.

Суд прийшов також до переконання, що відповідачем в повній мірі дотримано вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, оскільки перед складанням постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача були заслухані пояснення водія, який надавав пояснення про те, що не бачив дорожнього знаку, надав обєктивну оцінку поясненням водія та фактичним обставинам справи, здійснив відео фіксацію факту порушення правил дорожнього руху позивачем щодо порушення вимог дорожнього знаку - «зупинку заборонено», розяснив позивачу права, передбачені ст.268 КУпАП, після чого виніс оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР 797281 від 18.01.2017 року, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень, в межах санкції, передбаченої вказаною статтею (в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Крім того, судом враховано що оскаржувана постанова за змістом відповідає вимогам ст.283КУпАП, в тому числі викладено суть вчиненого порушення, а саме порушення вимог дорожнього знаку, як зазначено в постанові; «здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.35 «стоянку заборонено» Розділу 33 ПДР України».

На думку суду, такий виклад обставин вчиненого водієм порушення правил дорожнього руху в повній мірі дає можливість встановити суть вчиненого порушення та правильність застосованого нормативного акту, який передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного суд прийшов до переконання, що підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР 797281 від 18.01.2017 за ч.1 ст.122 КУпАП, винесеної інспектором роти №1 батальйону УПП м.Бориспіль ОСОБА_2, відсутні, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Визначений ст.289 КУпАП строк звернення зі скаргою до суду позивачем не порушений, про що свідчить письмове підтвердженні Центру поштового звязку №3 про дату отримання позивачем рекомендованого листа Управління патрульної поліції 15.03.2017 року (а.с.13).

В силу ст.288 КУпАП позивач звільнений від справити судового збору.

На підставі викладеного, керуючись рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року №3-рп/2015 щодо неконституційності положення частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, та ст.ст. 2,4,9,11,71,86,99,128, 160,161,171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти батальйону Управління патрульної поліції у м.Борисполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування рішення субєкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: у скасуванні постанови у справі про адміністративне правопорушення від 18.01.2017 року серії АР 797281 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення відмовити повністю.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Для осіб, які не були присутні при її оголошенні протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження і є остаточною, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку.

Суддя І.В. Муранова-Лесів