Справа № 752/8379/17
Суддя: Мирошниченко О. В.
Дата ухвалення: 2017-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/8379/17
Провадження №: 2-а/752/309/17
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

05.05.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Мирошниченко О.В.,

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що з серпня 01.06.2005 р. отримує пенсію, призначену на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% середнього заробітку, обрахованого відповідно до вимог цієї статті в редакції 1991 року, яка була чинною на той час.

У зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, яке відбулося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року, 20.03.2017 року позивач звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про проведення йому перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку на підставі довідки, виданої Генеральною прокуратурою України № 18-147зп від 17.03.2017 року.

Однак відповідач листом № 18601/05 від 22.03.2017 року відмовив у проведенні перерахунку пенсії з посиланням на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутату України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу Податкового та Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України», раніше призначені пенсії не перераховуються.

З огляду на викладене, з урахуванням відповідних норм законодавства, позивач просив суд зобов'язати Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві провести йому перерахунок та виплату пенсії у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ( зі змінами, внесеними згідно із законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-111, що діяла станом на червень 2005 року), виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-147зп від 17.03.2017 року з 20.03.2016 року, без обмеження заробітної плати.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву, згідно якої просив провести розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких просила у задоволенні позову відмовити, зважаючи на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, з огляду не, що з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом достовірно встановлено, ОСОБА_1 перебуває на обліку Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує 01.06.2005 отримує пенсію, призначену на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% середнього заробітку, обрахованого відповідно до вимог цієї статті в редакції 1991 року, яка була чинною на той час.

20.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років виходячи з розміру заробітної плати зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України № 18-147зп від 17.03.2017 року.

Листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві вих. № 18601/05 від 22.03.2017 року, позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції чинній на момент призначення пенсії та роз'яснено, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів Україні «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Таким чином внесені зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є ч. 13, 18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, яка діяла на час призначення пенсії.

Згідно з пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Позивачу пенсія була призначена 01.06.2005 року, тобто до набрання чинності вказаним законом.

З огляду на викладене, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії.

З огляду на викладене, суд вважає посилання сторони відповідача на відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії позивача, з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015р. № 213-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» необґрунтованими, враховуючи, що зазначене застосування норм права суперечить вимогам ч. 3 ст. 22 Конституції України, якою передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав на необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, про наявність підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу, згідно довідки Генеральної прокуратури України №18-147зп від 17.03.2017 року, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»(зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 року № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-111, що діяла станом на червень 2005 року), з розрахунку 90% від суми середнього заробітку, починаючи з 20.03.2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., який на підставі ч.1 ст. 94 КАС України підлягає відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 69-72, 94, 99, 104, 158-163, 167, 186 КАС України, рішенням Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99, Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", Законом України «Про прокуратуру» від 05.11. 1991 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов - задовольнити.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки Генеральної прокуратури України №18-147зп від 17.03.2017 року про середньомісячну заробітну плату, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, починаючи з 20.03.2016 року без обмеження заробітної плати та виплати пенсії.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1), суму сплаченого судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок ) гривня 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя