Справа № 703/778/17
Суддя: Калашник В. П.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/778/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.05.2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Калашника В.П.

з участю секретаря Холодняк Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

установив:

ОСОБА_1 з 14 червня 1991 року перебуває на обліку у Смілянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області (надалі в тексті - УПФУ), а з 30 липня 2007 року отримує пенсію в зв'язку з втратою годувальника, призначену відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру».

14 лютого 2017 року вона подала до УПФУ заяву про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, до якої приєднала довідку прокуратури Черкаської області від 4 січня 2017 року № 18/4 про розмір заробітної плати, що відповідає посаді, з якої її покійний чоловік ОСОБА_2 пішов на пенсію.

Листом від 20 лютого 2017 року заступник начальника УПФУ повідомив ОСОБА_1 про відмову у підвищенні пенсії на підставі пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 3 березня 2015 року № 213 (надалі в тексті - Закон № 213-VІІІ).

Стверджуючи, що УПФУ повинно було застосувати ч. 18 ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції станом на час призначення пенсії, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправною відмову УПФУ у проведенні перерахунку пенсії; просила зобов'язати відповідача провести перерахунок її пенсії відповідно до статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12 липня 2001 року на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 4 січня 2017 року № 18/4 без обмеження суми пенсійної виплати та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 1 січня 2017 року.

В судове засідання сторони не з'явились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності.

В направлених до суду запереченнях представник відповідача позов не визнала і пояснила, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ (надалі в тексті - Закон № 76-VІІІ) у відповідну частину ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» було внесено зміни. На даний час це частина 20 даної статті, відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. КМУ не визначив порядку такого перерахунку пенсій, тому УПФУ не має законних підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В наданих суду запереченнях відповідач визнав, що ОСОБА_1 з 14 червня 1991 року перебуває на обліку у Смілянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області (надалі в тексті - УПФУ), а з 30 липня 2007 року отримує пенсію в зв'язку з втратою годувальника, призначену відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру». 14 лютого 2017 року вона звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням заробітної плати на посаді прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури, з якої її покійний чоловік ОСОБА_2 вийшов на пенсію. До цієї заяви позивач додав довідку прокуратури Черкаської області від 4 січня 2017 року № 18/4 вих. 17, відповідно до якої з 1 грудня 2015 року заробітна плата на цій посаді становить 19077 грн. 87 коп.

Згідно з листом заступника начальника УПФУ від 20 лютого 2017 року № 1604/03, ОСОБА_1 відмовлено у підвищенні пенсії на підставі пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону № 213-VІІІ та п. 20 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру».

Статею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (чинного на час звернення позивача до УПФ із заявою про призначення пенсії) визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

Згідно з ч. 18 ст. 50-1 цього Закону призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пункт 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 р. № 213-VIII передбачає, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються зокрема відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Верховний Суд України у своїй постанові від 10 грудня 2013 року (справа № 21-348а13) вказав, що механізм призначення пенсії та перерахунку пенсії є різним, а тому не можуть бути застосовані до процедури перерахунку пенсії правові норми, які регламентують порядок та умови призначення пенсії.

Отже, положення Закону 213-VIII не розповсюджуються на питання перерахунку вже призначених пенсій, а стосуються лише випадків призначення пенсій.

Між тим, неприйняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не може бути підставою для відмови у такому перерахунку.

Як встановлено у справі, пенсія позивачу призначена у відповідності до положень ч.17, 18 ст.50-1 Закону № 1789-ХII, яка на час призначення пенсії передбачала право на пенсію по втраті годувальника та її перерахунок.

Отже, право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії та на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило статті 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Підлягають задоволенню також вимоги позивача щодо виплати йому різниці в ромірі пенсії за минулий час, оскільки відповідно ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону № 1789-ХІІ в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 грудня 2013 року у справі № 21-348а13 та від 17 грудня 2013 у справі № 21-445а13.

У відповідності з ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно до ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись ст. 158-163 КАС України, суд

постановив:

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправною відмову Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 5 жовтня 1995 року № 358/95-ВР у редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-111) на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 4 січня 2017 року № 18/4.

Зобов'язати Смілянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-111 «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 4 січня 2017 року № 18/4 в розмірі 60% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 1 січня 2017 року.

Стягнути зі Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на користь ОСОБА_1 640 грн. судових витрат.

Постанова може бути оскаржена в Київський апеляційний адміністративний суд через міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги особою, яка її подасть, одночасно має бути надіслана в Київський апеляційний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо постанову не буде скасовано.

Головуючий: В. П. Калашник