Справа № 6/550/08/5016
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2011-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

6/550/08/5016

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2011 р.

Справа № 6/550/08/5016

Категорія:5.4

Головуючий в 1 інстанції: Ткаченко О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

секретар – Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївській області на постанову Господарського суду Миколаївської області від 23 грудня 2008 року у справі за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції в Миколаївської області до Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення суб’єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2008 року позивач, Державна екологічна інспекція в Миколаївської області, звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №76 від 08.08.2008 року про застосування економічних санкцій.

В обґрунтування позову зазначено, що з 15.07.2008 року по 01.08.2008 року Державною інспекцією з контролю за цінами в Миколаївській області проведено перевірку позивача з питань дотримання державної дисципліни цін щодо отримання плати за екологічні послуги, за результатами якої складено Акт 3195 від 01.08.2008 року.

08.08.2008 року відповідачем прийнято рішення №76 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, згідно з яким вилучено в доход державного бюджету 866306 грн. необгрунтовано отриманої виручки та 17322612 грн. штрафних санкцій.

Позивач уважав, що перевірку дотримання державної дисципліни цін проведено Інспекцією з порушенням норм чинного законодавства. Висновки Інспекції, які зазначені в акті перевірки, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, а рішення, винесене на підставі такого акта, – протиправним.

Представник відповідача позов не визнав, пославшись на правомірність висновків акта перевірки та законність відповідного Рішення.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 23 грудня 2008 року адміністративний позов було задоволено, скасовано рішення відповідача №76 від 08.08.2008 року про застосування економічних санкцій .

Правовий висновок щодо правомірності вищевказаного рішення відповідача у резолютивній частині оскаржуваного рішення відсутній.

В апеляційній скарзі Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївській області зазначено, що рішення суду першої інстанції постановлено без повного з'ясування обставин справи, у зв’язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав її задоволення.

Так, судом першої інстанції встановлені наступні обставини у справі.

Перевіркою відповідача вставлено, що Державною екологічною інспекцією в Миколаївської області надані послуги екологічного характеру на оформлення 5766 партій різноманітного вантажу.

Згідно висновків Акта перевірки, порушення державної дисципліни полягало у тому, що позивач стягував плату за виконання своїх функцій відповідно до вимог п.2.3 Наказу Мінекоресурсів та Мінекономіки України від 15.03.2002 року № 110/273 « Про затвердження розмірів плати за надання послуг територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів України, та який на думку відповідача, не стосується послуг Інспекції на пункті пропуску та діяльності митниць, а роботи з проведення екологічного та радіологічного контролю у пунктах пропуску через державний кордон повинні були проводитись позивачем безкоштовно, тому сума коштів отримана позивачем безпідставно

За наслідками перевірки відповідачем 08.08.2008 року прийнято рішення про вилучення у позивача необґрунтованої виручки у розмірі 866306 грн. та штрафні санкції у подвійному розмірі.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив із наступного.

Відповідно до п.1.3 Положення Мінекобезпеки від 08.09.1999 № 204, фінансування та матеріально технічне забезпечення підрозділи текторіальних органів Мінекоресурсів, що здійснюють екологічний контроль у пунктах пропуску через державний кордон та в зоні діяльності регіональних митниць і митниць на кордоні, здійснюється як за рахунок державного бюджету так і частині зборів за виконання робіт з наданням послуг при здійсненні контролю в пунктах попуску через державний кордон.

Таким чином зазначений пункт, а думку суду першої інстанції не стосується питання розміру зборів за надання відповідних послуг підрозділами Мінекоресурсів.

Також на думку суду відповідачем невірно витлумачені і норми Постанови Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2002 року № 1569

Урахувавши наведене суд першої інстанції дійшов до висновку, що вищевказані екологічні послуги не входять до переліку послуг, на яких поширюється дія Законів України «Про митний тариф», «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України» та п.2 Порядку справляння єдиного збору у пунктах прокусу через Державний кордон», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 24.10.2002 року № 1569, та задовольнив адміністративний позов.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними по суті і такими, що узгоджуються з вимогами ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України «Про ціни і ціноутворення», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Апеляційним судом вставлено, що за наслідками перевірки позивача, відповідачем складено Акт перевірки на підставі якого винесене спірне рішення. Згідно висновків Акта перевірки позивач здійснював проведення екологічного та радіологічного контролю в пунктах пропуску та зоні регіональних та державних митниць , що відноситься до функцій держави та здійснення якої фінансується за рахунок бюджету, та що за послуги екологічного характеру Позивач не повинен був стягувати додаткову плату.

Окрім того перевіркою встановлено завищення позивачем вартості послуг економічного характеру, що надавав відділ інструментально-лабораторного контролю, безпідставне стягнення позивачем плати за консультації з питань підготовки документації щодо проведення акредитації вимірювальних лабораторій.

Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить із наступного.

Як вбачається із матеріалі справи, позивач надав вищевказані послуги виключно на договірних засадах на підставі укладених господарських договорів. Тобто між Позивачем та особами які замовляють послуги, виникають господарські відносини на добровільних, договірних засадах, та суто за ініціативою самих замовників.

Так, позивач надавав платні послуги визначені у Переліку платних послуг екологічного характеру, які можуть надаватися територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1430 від 26.10.2001 року.

Розмір плати за послуги, які були надані Позивачем, визначається Наказом Міністерства екології та природних ресурсів «Про затвердження розмірів плата за надання послуг територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів України» №110/73 від 15.03.2002р.

Відповідно до пунктів 1.4. та 2.1. Порядку надання платних послуг екологічного характеру територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів, затвердженого Наказом Мінекоресурсів №46 від 30.01.2002р., платні послуги екологічного характеру надаються виключно за письмовим зверненням юридичних та фізичних осіб та згідно з договором, який укладається сторонами.

Відповідно п.3.2 Порядку надання платних послуг екологічного характеру територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів, робота з надання платних послуг екологічного характеру вважається виконаною після підписання обома сторонами акта про її виконання. Якщо послуги надаються без укладення договору за письмовим зверненням юридичних та фізичних осіб, то відмітка про виконання роботи з надання платних послуг здійснюється у Журналі обліку наданих платних послуг екологічного характеру уповноваженою особою замовника послуг.

На виконання вищезазначених положень Порядку надання платних послуг екологічного характеру територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів, позивач надавав платні послуги виключно на підставі письмових звернень, з укладанням відповідних договорів, та складанням актів виконаних робіт, що підтверджується матеріалами справи, а саме: заявкою ТОВ «Плазматтехсервіс-Україна», договором №38/6 від 16.04.2008р. між позивачем та ТОВ «Плазматтехсервіс-Україна», Актом виконаних робіт №1582-3/6 від 10.07. 2008року, податковою накладною 101/3 від 30.07.2008р. ( а.с. 24-28).

У зв’язку з чим , положення вимог Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України»; Постанови Кабінету Міністрів України від 24.10.2002р. №1569 «Про затвердження Порядку справляння єдиного збору у пунктах пропуску через державний кордон України», Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 08.09.1999р. №204 «Про затвердження Положення про екологічний контроль у пунктах пропуску через державний кордон та в зоні діяльності регіональних митниць» не можуть застосовуватись у спірних правовідносинах.

На спростування доводів апеляційної скарги з того приводу, що вищевказані нормативно-правові акти встановлюють загальні вимоги здійснення екологічного контролю у пунктах пропуску через державний кордон, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1.2. Положення про екологічний контроль, чинність положення поширюється на всі ті транспортні засоби і вантажі, які підлягають екологічному контролю і які переміщуються через митний кордон України залізничним, автомобільним, морським, річковим, повітряним та трубопровідним транспортом. Перелік товарної продукції, яка підлягає екологічному контролю, визначено постановою Кабінету Міністрів України "Про впорядкування справляння зборів у пунктах пропуску через державний кордон" №1034 від 15.06.99р.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1.12 Положення про екологічний контроль, служба екологічного контролю у пунктах пропуску через державний кордон та в зоні діяльності регіональних митниць і митниць нараховує та у відповідних випадках справляє збори за здійснення екологічного контролю транспортних засобів і вантажів, розмір яких установлюється постановою Кабінету Міністрів України "Про впорядкування справляння зборів у пунктах пропуску через державний кордон" №1034 від 15.06.99р.

Відповідно до п.3.1 Положення про екологічний контроль, даний контроль транспортних засобів і вантажів здійснюється за плату згідно з розмірами зборів, що встановлені додатком 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про впорядкування справляння зборів у пунктах пропуску через державний кордон" №1034 від 15.06.99р.

Однак вищевказана постанова Кабінету Міністрів України від 15.06.99 "Про впорядкування справляння зборів у пунктах пропуску через державний кордон" 15.11.2002р. втратила чинність.

Оскільки питання справляння зборів стали законодавчо неврегульованими, то із втратою чинності постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.99 N 1034 "Про впорядкування справляння зборів у пунктах пропуску через державний кордон" у органів екологічної інспекції зникли підстави для отримання оплати за екологічний контроль, у якості зборів, згідно із вимогами Положення про екологічний контроль.

Тобто Положення про екологічний контроль не врегульовує питання справляння зборів, а отже позивач не керувався даним нормативним актом при наданні послуг екологічного характеру.

Крім того, відповідно до ч.І. ст.1 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», єдиний збір встановлюється щодо транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, визначених у статті 5 цього Закону, які перетинають державний кордон України, і справляється за здійснення у пунктах пропуску через державний кордон України відповідно до законодавства України митного при транзиті вантажів і транспортних засобів, санітарного, ветеринарного, фітосанітарного, радіологічного та екологічного контролю вантажів і транспортних засобів, за проїзд транспортних засобів автомобільними дорогами України та за проїзд автомобільних транспортних засобів з перевищенням встановлених розмірів загальної маси, осьових навантажень та (або) габаритних параметрів.

Відповідно до п.2. Порядку справляння єдиного збору у пунктах пропуску через державний кордон України, єдиний збір справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, визначених у статті 5 Закону України "Про запровадження єдиного збору, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України" (далі - Закон), які перетинають державний кордон, за здійснення у пунктах пропуску відповідно до законодавства митного (у разі транзиту вантажу і транспортного засобу), санітарного, ветеринарного, фітосанітарного, радіологічного та екологічного контролю вантажу і транспортного засобу, за проїзд транспортного засобу автомобільними дорогами та за проїзд автомобільного транспортного засобу з перевищенням встановлених загальної маси, осьових навантажень та (або) габаритних параметрів.

Однак, відповідно до ч.2 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України» єдиний збір справляється одноразово залежно від режиму переміщення (ввезення, транзит) за єдиним платіжним документом в залежності від виду, місткості або загальної маси транспортних засобів, а відповідно п.З Порядку справляння єдиного збору у пунктах пропуску через державний кордон України єдиний збір справляється одноразово незалежно від режиму переміщення (ввезення, транзит), виду, місткості або загальної маси транспортних засобів за єдиним платіжним документом.

Отже, відповідно вищезазначених норм єдиний збір справляється в пунктах пропуску через державний кордон лише при переміщенні товарів в режимі імпорту та транзиту.

Така ж позиція викладена у Листі Державної митної служби України №11/7-09-8709-ЕП від 06.06.2003р. «Щодо порядку справляння єдиного збору».

Відповідно Переліку платних послуг екологічного характеру, які можуть надаватись територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів, затверджений постановою Кабінету міністрів України №1430 від 26.10.2001р. Позивач може надавати платні послуги з підготовки документів з питань вивезення та ввезення продукції, що може містити озоноруйнуючі речовини, експорт та імпорт яких підлягає ліцензуванню, а також виготовлення та реалізації озоноруйнуючих речовин; визначення радіаційного стану територій, об'єктів, будівельних матеріалів, радіаційного забруднення металобрухту та вантажів, які за своїми природними властивостями мають рівень радіоактивності вищий за допустимі норми.

Так, особи та підприємства, що бажають експортувати свою продукцію за кордон замовляють вищезазначені послуги для отримання відповідних документів, які дають право переміщувати продукцію через кордон.

З приводу доводів апеляційні скарги щодо завищеного розміру плати за консультації з питань підготовки документації щодо проведення акредитації вимірювальних лабораторій, через «помилкове» визначення позивачем об'єктом витрат - «одну людино-годину», замість об'єкту - «одне визначення», на вартість послуги безпідставно віднесено вартість придбаного обладнання (сушильна шафа), вартість якої повинна лягти на собівартість послуг у вигляді амортизаційних відрахувань; безпідставно віднесено суму заробітної плати фахівців, яка 100% фінансується із загального кошторису, колегія суддів зазначає.

Відповідно п.1 роз'яснення Міністерства екології та природних ресурсів України від 20.05.2002р. №2439/19-8, при підготовці документації щодо проведення акредитації вимірювальних лабораторій підприємств вартість послуг, в межах встановлених розмірів плати, розраховується в залежності від кількості об'єктів вимірювань та кількості показників, на право вимірювань яких акредитується лабораторія.

Пунктом 1.4. «Розмірів плати за надання послуг екологічного характеру», затверджених Наказом Мінекоресурсів України 110/73 від 15.03.2002р. розмір плати за підготовку документації щодо проведення акредитації вимірювальних лабораторій підприємств складає 340-1700грн.

Отже, відділом інструментально-лабораторного контролю Держекоінспекції не була перевищена вказана вартість робіт.

Колегія суддів зазначає, що позивач надавав платні послуги на підставі Постанови Кабінету Міністрів України N 1430 від 26.10.2001 року «Про затвердження переліку платних послуг екологічного характеру, які можуть надаватися територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів», за які стягується плата у розмірах визначених Наказом Міністерства екології та природних

Окрім того, в апелянтом зазначено, що відділом інструментально-лабораторного контролю стягувалась плата за надання консультативних послуг з питань підготовки документації щодо проведення акредитації вимірювальних лабораторій, що після введення в дію Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» суперечить п.1 та п.З ст.8 зазначеного Закону, у зв'язку із чим, на думку відповідача, Позивач не повинен був стягувати плату за надання консультаційних послуг.

Між тим, як було встановлено, позивач надавав платні послуги на підставі Постанови Кабінету Міністрів України N 1430 від 26.10.2001 «Про затвердження переліку платних послуг екологічного характеру, які можуть надаватися територіальними органами Міністерства екології та природних ресурсів», за які стягується плата у розмірах визначених Наказом Міністерства екології та природних ресурсів №110/73 від 15.03.2002р. «Про затвердження розмірів плата за надання послуг територіальними, органами Міністерства екології та природних ресурсів України».

Відповідно до вищезазначених нормативних актів, при наданні такого виду послуги, як «консультація», позивач здійснює фактичні дії, а не просто надає інформацію, відділ інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції в Миколаївській області при наданні консультацій щодо акредитації вимірювальних лабораторій виконувалась наступна робота:підготовка документації, щодо акредитації лабораторії;перевірка заповнених форм;розробка та надання контрольних проб; підготовка та надання протоколу по контрольним пробам.

Отже, відділ інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції в Миколаївській області не надавав «консультації» у розумінні Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», а виконував конкретну роботу.

Крім того, конкретно відділ інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції в Миколаївській області тільки підготовлює документацію щодо акредитації вимірювальних лабораторій, а саму атестацію (акредитацію) вимірювальних лабораторій проводять органи Держстандарту України.

Основні принципи встановлення і застосування цін і тарифів та організацію контролю за їх дотриманням на території України визначає Закон України «Про ціни і ціноутворення».

Статтею 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення» встановлено, що контроль за додержанням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці функції покладено Урядом України. Таким урядовим органом є Державна інспекція з контролю за цінами, що діє у системі Мінекономіки, відповідальна перед Кабінетом міністрів України, підзвітна та підконтрольна Міністрові економіки (п. 1 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 року №1819 - далі Положення про ДІКЦ). Відповідно до п. 3 Положення про ДІКЦ одним з основних завдань Державної інспекції з контролю за цінами є організація та здійснення відповідно до законодавства функцій з контролю та нагляду за дотриманням центральними та місцевими органами виконавчої влади, суб'єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування цін (тарифів)

Стаття 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення» передбачає відповідальність за порушення державної дисципліни цін у вигляді вилучення у дохід бюджету всій необґрунтовано одержаної суми виручки та штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної виручки

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін шляхом вилучення у позивача в доход державного бюджету не можна визнати таким, яке відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Не вирішення судом першої інстанції позовних вимог з приводу протиправності спірного рішення не є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки таке питання може бути вирішене судом першої інстанції у порядку ст.168 КАС України

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції суттєвих порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Господарського суду Миколаївської області від 23 грудня 2008 року – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в повному обсязі – 19 вересня 2011 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян