Справа № 804/4298/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2017 р. Справа № 804/4298/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддівСтепаненко В.В. Гончарової І.А., Сидоренка Д.В.
при секретаріЗоідзе Т.А.
позивача представника позивача представника відповідач представника третьої особи Масюка А.А. Мондріч А.Є. Нішти О.В., Костенко В.В. Ковтун Є.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командувача Національної гвардії України ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Командувача Національної гвардії України ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому із врахуванням уточнень просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_3 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 » від 15.06.2016 року за № 360, за яким було наказано за порушення вимог статей 11, 12, 16 та 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, свідоме негативне ставлення до військової служби та виконання службових обов`язків, ураховуючи суспільно-політичну обстановку у державі, а також обсяги і ступінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну гвардію України, накласти на начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 (Г-003318) дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання;
- зобов`язати Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_3 поновити начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 у військовому званні «майор»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_3 № 98 о/с від 01.07.2016 року «По особовому складу», відповідно якого до п. 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованого військовослужбовця позбавити військового звання та відповідно до підпункту «в» п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з позбавленням звання в дисциплінарному порядку було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- зобов`язати Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта Юрія Володимировича Аллерова поновити ОСОБА_1 у Збройних Силах України на посаді начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що накази про позбавлення військового звання та звільнення з військової служби у запас є протиправними та таким, що суперечать нормам діючого законодавства України, оскільки відповідачем не було ознайомлено ОСОБА_1 з висновками службового розслідування та не було відібрано у нього пояснень, що на думку позивача свідчить про те, що службове розслідування проводилось не об`єктивно. А тому накладення дисциплінарного стягнення здійснено відповідачем за відсутності правових підстав, без урахування оцінки рівня ставлення позивача до виконання службових обов`язків, рівня кваліфікації та професійних здобутків на службі. Крім того позивач зазначає, що всупереч нормам законодавства стягнення у вигляді позбавлення військового звання застосовано до нього повторно за одне і те саме порушення, оскільки згідно з постановою районного суду до позивача було вже застосовано стягнення у вигляді штрафу.
У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач та третя особа позов не визнали, надали до суду письмові заперечення, зазначивши, що внаслідок недодержання позивачем вимог статутів та законодавства за результатами службового розслідування, взявши до уваги негативне відношення позивача до служби, а також наявність у нього дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність Командувач Національної гвардії України ОСОБА_2 законно прийняв рішення про позбавлення позивача військового звання та видав наказ про звільнення з військової служби. Відповідач зазначає, що вказані рішення прийнято відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству. У судовому засіданні представники відповідача та третьої особи підтримали доводи, викладені у запереченнях на позов, та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України з 15.07.2002 року по теперішній час.
26 грудня 2014 року наказом т.в.о.командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_4 № 90 позивача було зараховано в списки особового складу частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення із переводом з військової частини НОМЕР_2 згідно наказу командувача Національної гвардії МВС України від 19.12.2014 року за № 152о/с та призначено на посаду начальника речової служби, де позивач проходив службу.
У судовому засіданні позивач пояснив, що з 04.03.2016 року по 08.03.2016 року, коли в країні тривали святкові дні, ОСОБА_1 вирішив відвідати своїх батьків, які мешкають в м. Москва Російської Федерації, однак у зв`язку з тим, що поїздка виявилась незапланованою, він не встиг повідомити про свої наміри командування частини НОМЕР_1 , в якій проходив службу.
Після повернення з території Російської Федерації на позивача було складено протокол № 21 від 16.03.2016 року про адміністративне правопорушення за ознаками п.6 ч.1 ст.212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому встановлено, що ОСОБА_1 виїхав за кордон у приватних справах до м. Москва Російської Федерації без відповідного дозволу командира військової частини НОМЕР_1 та реєстрації у журналі секретних носіїв у порушенні вимог п.п.4-6 ст.28 Закону України «Про державну таємницю», п.п.116, 696, 697 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 18.12.2013 року №939.
У вказаному протоколі позивачем зазначено, що з виявленим порушенням він згоден.
Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12.04.2016 року у справі №204/2085/16-п (провадження №3/204/442/16) позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у сумі 170,00 грн.
10 травня 2016 року з донесення, яке надійшло з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, командувачу Національної гвардії України генерал-лейтенанту ОСОБА_2 стало відомо про притягнення до адміністративної відповідальності начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення.
За фактом вчинення майором ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та з метою з`ясування причин та обставин, що сприяли вчиненню цього правопорушення, командувачем Національної гвардії України було призначено службове розслідування, результати якого викладені у висновку старшого офіцеру управління з охорони важливих державних об`єктів підполковника ОСОБА_5 та затверджені висновком т.в.о. командувача Національної гвардії України генерал-лейтенантом ОСОБА_6 14.05.2016 року.
За висновком службового розслідування за систематичне порушення вимог виконавчої дисципліни, незадовільне відношення до виконання службових обов`язків та грубе порушення законодавства з дотримання державної таємниці було запропоновано начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 розглянути на атестаційній комісії військової частини НОМЕР_1 та до 20 травня 2016 року надати матеріали до Головного управління Національної гвардії України щодо доцільності його подальшого проходження військової служби у Національній гвардії України.
Згідно протоколу атестаційної комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 12 від 16.05.2016 року ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, комісія клопоче про позбавлення військового звання.
20 травня 2016 року Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на адресу Національної гвардії України були надіслані документи на позбавлення позивача військового звання (вхідний № 3525 від 20.05.2016 року).
Наказом Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 від 15.06.2016 року № 360 за порушення вимог статей 11, 12, 16 та 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, свідоме негативне ставлення до військової служби та виконання службових обов`язків, ураховуючи суспільно-політичну обстановку у державі, а також обсяги і ступінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну гвардію України, на начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 (Г-003318) накладено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання.
Відповідно до наказу Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 №98 о/с від 01.07.2016 року «По особовому складу» відповідно до п.77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованого військовослужбовця позбавлено військового звання та відповідно до підпункту «в» п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з позбавленням звання в дисциплінарному порядку було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Вирішуючи заявлений до розгляду в даному провадженні спір по суті, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (надалі Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина 4 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII).
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке поширено на військовослужбовців Національної гвардії України статтею 2 Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (надалі Дисциплінарний статут Збройних Сил України). Дію Дисциплінарного статуту поширено Національну гвардію України частиною четвертою преамбули цього статуту.
Згідно статей 2, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
В силу частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 548-XIV (надалі Статут № 548-XIV від 24.03.1999 року) затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який згідно частини 4 статті вступу поширюється, зокрема, на Національну гвардію України.
Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки, визначені статтею 11 Статуту № 548-XIV від 24.03.1999 року.
При цьому про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові (стаття 12 Статуту № 548-XIV від 24.03.1999 року).
Матеріалами справи підтверджується та позивачем в ході судового розгляду не спростовано, що ним не було повідомлено Командування військової частини НОМЕР_1 про факт адміністративного правопорушення та факт виїзду його за межі території України. Також позивач не довів до відома керівництво про визнання позивача Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
При цьому суд не погоджується з доводами позивача, що він не знав про те, що про виїзд за кордон необхідно повідомляти командира частини та проходити інструктаж, оскільки в силу своїх обов`язків, а також зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці, який позивач особисто підписав 05.09.2011 року, ОСОБА_1 перед виїздом до іноземної держави повинен був повідомити командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та поставити до відома режимно-секретний орган військової частини про планування своєї закордонної поїздки.
Також судом відхиляються посилання позивача, що позивач з необережності вчинив правопорушення щодо неповідомлення про поїздку до своїх батьків та через службове навантаження.
Проте як пояснили представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні позивач на той час перебував у щорічній основній відпустці, проте жодних повідомлень про виїзд до м. Москви Російської Федерації в рапорті про надання відпустки він не вказав, жодних рапортів від позивача про намір виїзду до м. Москви Російської Федерації не надходило.
Отже твердження позивача, що в нього через службове навантаження не було часу повідомити командира частини про виїзд до м. Москви Російської Федерації не відповідає дійсності.
Суд зазначає, що факт виїзду позивача за межі території України без попереднього повідомлення Командування призвів до того, що з ОСОБА_1 не було проведено інструктаж про порядок звернення до дипломатичних представництв та інших підприємств, установ, організацій України в іноземній країні у разі виникнення обставин, що створюють небезпеку збереження секретної інформації, не зроблено відповідний запис у Журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці.
У частині третій статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України закріплено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
За приписами статті 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).
У відповідності до статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Позивач стверджує, що його не було ознайомлено з висновком службового розслідування та не проведено жодних бесід по випадку залишення ним території України без дозволу командування військової частини НОМЕР_1 .
Так, у пункті 3 розділу VI Інструкції № 1133 від 24.10.2014 року передбачено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право, зокрема, звертатися письмовим рапортом для ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.
Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів подання письмового рапорту про ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення у частині, яка його стосується.
Суд також відхиляє посилання позивача, що всупереч вимогам Інструкції № 1133 від 24.10.2014 року в нього не було відібрано пояснення, оскільки в ході проведення службового розслідування підполковником ОСОБА_7 відбирались пояснення, що підтверджується матеріалами справи.
Щодо непроведення бесіди з позивачем після проведення службового розслідування суд зазначає, що 16 травня 2016 року командиром частини НОМЕР_1 у присутності посадових осіб військової частини НОМЕР_1 була проведена бесіда з позивачем, під час якої він висловив бажання звільнитись з лав Національної гвардії України. Наведений факт підтверджується особистим підписом позивача на аркуші бесіди 16.05.2016 року.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).
Згідно статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Судом встановлено, що в ході службового розслідування підтверджено, що позивач мав три не зняті дисциплінарні стягнення накладені письмовими наказами командира військової частини НОМЕР_1 у вигляді догани (від 09.07.2015 року № 437), суворої догани (від 28.07.2015 року № 155 с/ч) та попередження про неповну службову відповідність (від 31.07.2015 року № 509).
Крім того, в матеріалах справи наявні службова характеристика на ОСОБА_1 , подання командира військової частини НОМЕР_1 , зі змісту яких вбачається, що під час проходження служби на посаді начальника речової служби позивач зарекомендував себе з негативного боку, до виконання функціональних та службових обов`язків ставився халатно, поставлені завдання виконував не своєчасно та не в повному обсязі.
Також матеріалами справи підтверджується, що в ході проведення командиром військової частини НОМЕР_1 попередньої бесіди позивач висловив своє ставлення до військової служби не бажанням проходити службу та бажанням звільнитись. Дана бесіда підписана особисто позивачем.
Під час другої бесіди від 16.05.2016 року позивач також висловив бажання звільнитись з лав Національної гвардії України.
Статтею 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено дисциплінарні стягнення, що можуть бути накладені на молодших та старших офіцерів, у тому числі і позбавлення військового звання.
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командувач Національної гвардії України користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту.
Позивач за своїм званням відноситься до старших офіцерів, а тому відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позбавити його військового звання в дисциплінарному порядку має право лише командувач Національної гвардії України.
Зважаючи, що позивачем як військовозобов`язаною особою не було дотримано вимог законодавства в частині самовільного виїзду до Російської Федерації без належного повідомлення командування, що свідчить про грубе порушення позивачем законодавства стосовно дотримання державної таємниці, та беручи до уваги, що позивач мав непогашені дисциплінарні стягнення, Командувачем Національної гвардії України ОСОБА_2 правомірно прийнято рішення про позбавлення позивача військового звання, про що видано наказ від 15.06.2016 № 360 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 ».
В силу підпункту «в» пункту 1 частини 8 статті 26 «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку.
Згідно пункту 77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, військовослужбовці можуть бути позбавлені військового звання у зв`язку із засудженням за вчинення злочину, а також у порядку дисциплінарного стягнення. Про позбавлення військовослужбовців військового звання у порядку дисциплінарного стягнення посадові особи, яким надано таке право Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, видають відповідний наказ. Військовослужбовці, позбавлені військового звання у порядку дисциплінарного стягнення - виключаються зі списків особового складу (крім військовослужбовців строкової військової служби) з дня підписання відповідного наказу, а якщо законодавством установлено строки здавання посади, - з дати затвердження акта про здавання і прийняття посади. Початком здавання посади є день, що настає за днем підписання наказу про позбавлення військового звання.
За всикладених обставин відповідачем законно прийнято наказ № 98 о/с від 01.07.2016 року «По особовому складу», яким припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у зв`язку з позбавленням звання в дисциплінарному порядку.
Позивач зазначає, що він не був ознайомлений під підпис з наказом командувача Національної гвардії України № 98 о/с від 01.07.2016 року. Проте Головним управлінням Національної гвардії України до військової частини було надіслано розпорядження в якому зазначено, що у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку та відповідно до вимог чинного законодавства позивача звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України. З вказаним розпорядженням позивач ознайомлений під підпис.
Суд вважає за необхідне відзначити, що твердження позивача, що якщо він вчинив адміністративне правопорушення він повинен нести тільки адміністративну відповідальність і не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, є помилковим з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
При цьому військовослужбовці, які вчиняють адміністративне правопорушення, одночасно своїми діями порушують і військову дисципліну, визначення якої наведено у статях 2, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та у свою чергу не звільняються від дисциплінарної відповідальності.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням викладеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачами під час розгляду адміністративної справи, дають суду підстави для висновків, які спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, що задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Командувача Національної гвардії України ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 13 травня 2017 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.В. Степаненко І.А.Гончарова Д.В.Сидоренко