Справа № 815/7414/16
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7414/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

представників позивача ОСОБА_1 (за ордером), ОСОБА_2, ОСОБА_3 за

довіреністю ,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоративні бізнес системи» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.11.2016 року,-

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоративні бізнес системи» до Головного управління ДФС в Одеській області в якому позивач просив суд:

1.Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № НОМЕР_1 від 08.11.2016 року.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № НОМЕР_2 від 08.11.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головне управління ДФС в Одеській області провело планову виїзну перевірку ТОВ «Корпоративні бізнес системи» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року.

За результатами перевірки відповідач склав акт від 21.07.2016 р. № 000073/15-32-14-03/35301946, згідно з висновками якого позивач порушив низку статей ПК України.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення рішення від 08.08.2016 року № НОМЕР_3, №, №.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями рішеннями позивач зі скаргою звернувся до ДФС.

За розглядом скарги ДФС частково задовольнив вимоги ТОВ «Корпоративні бізнес системи», податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_3, № було скасовано та прийнято податкові повідомлення-рішення від 08.11.2016 року № НОМЕР_1, №.

Позивач зазначив, що безпідставні висновки відповідача щодо недостатності доказів звязку даних послуг з ведення господарської діяльності підприємства.

Позивач вважає зазначені податкові повідомлення рішення таким, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не узгоджуються із вимогами принципу верховенства права, а отже є протиправними та такими, що належать до скасування.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві (т.1 а.с.3-9).

Представники відповідача у судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у запереченні на адміністративний позов (т.2 а.с.150-152).

Представники відповідача в обґрунтування заперечення зазначили, що оскаржувані податкове повідомлення рішення не належить до скасування оскільки винесені правомірно.

Також представники відповідача зазначили, що за результатами перевірки встановлено, що позивач неправомірно відніс до складу витрат 642 866 грн. та до складу податкового кредиту 132342 грн. з ПДВ по взаємовідносинах з ПП «Аваліс» та ТОВ «Мережева інфраструктура».

Перевіркою враховано інформацію ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві про результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо ПП «Аваліс» та ТОВ «Мережева інфраструктура».

Також, перевіркою встановлено наявність господарських взаємовідносин із директором ТОВ «Корпоративні бізнес системи» ОСОБА_3, як із ФОП ОСОБА_3 та встановлено безпідставне віднесення позивачем до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування вартість придбаних маркетингових послуг у ФОП ОСОБА_3С за 2013-2014 роки на суму 1354539 грн. та встановлено заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності на загальну суму 2198600 грн.

Також перевіркою встановлено завищення доходу за 2013-2014 роки на 419880 грн. та завищення витрат на 3672685 грн., завищення доходу за 2015 рік на 727937 грн. та завищення витрат на 4420273 грн. по курсових різницях по кредиту, за який було придбано недобудовані дві житлові квартири, які обліковуються на 15 рахунку. У ході перевірки встановлено, що позивач відніс до складу витрат відємне значення курсових різниць у сумі 3672685 грн., у звязку із отриманням позики у COMMON INVESTMENTS PARTNERS LIMITED Dubai United Arab Emirates згідно з договором позики від 01.07.2008 б/н від 19.09.2008 №2 від 05.06.2009 №3. Курсова різниця повязана з отриманням кредиту у нерезидента для поповнення обігових коштів та використання у власній господарській діяльності таких коштів, але такі кошти використанні для придбання нерухомості, яка в свою чергу рахується по рахунку 15 «Капітальні інвестиції». В порушення вимог ПК України позивач завищив витрати.

Крім того в акті перевірки зазначено, що у ТОВ «Корпоративні бізнес системи» сума фінансового кредиту перед COMMON INVESTMENTS PARTNERS LIMITED Dubai United Arab Emirates станом на 31.03.2016 року складає 11905278,52 грн., що виникли за операціями з повязаними особами нерезидентами, та перевищує суму власного капіталу більш ніж в 3,5 рази, фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму перевищення нарахованих у бухгалтерському обліку процентів за кредитами над 50 відсотками суми фінансового результату до оподаткування, фінансових витрат на суми амортизаційних відрахувань за даними фінансової звітності звітного податкового періоду в якому здійснюється нарахування таких процентів. В порушення вимог ПК України позивач завищив різницю на 2164413 грн.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Корпоративні бізнес системи» зареєстроване 20.07.2007 року у Виконавчому комітеті Одеської міської ради свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи № 0028638.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до видів діяльності ТОВ Корпоративні бізнес системи відносяться: 46.90. Неспеціалізована оптова торгівля, 62.01 Компютерне програмування, 62.02 Консультування з питань інформатизації, 62.03 Діяльність із керування компютерним устаткуванням, 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і компютерних систем, 63.99 Надання інших інформаційних послуг (т.1 а.с.19-21).

На підставі наказу від 08.06.2016 року №862 від 08.06.2016 року «Про проведення документальної виїзної планової перевірки ТОВ «Корпоративні бізнес системи» було проведено посадовими особами відповідача планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року.

За результатами перевірки відповідач склав акт від 21.07.2016 року № 000073/15-32-14-03/35301946 (т.1 а.с.22-52) згідно з висновками якого позивач порушив вимоги ПК України а саме:

1.п.п.44.1 ст.44, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.150, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.140.4.2 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 1378639,00грн., у тому числі в розрізі періодів звітності: -2013рік-442355,00грн;-2014рік-35488,00грн.; -2015рік-751521грн.;,-І квартал 2016 року -149275,00грн.

Так встановлено завищення відємного значення обєкту оподаткування за І квартал 2016 року в сумі 9366980;

2. п.180.1 ст.180, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.201.4, п.201.5, п.201.6, п.201.7 ст.201, п.44.1 ст.44, п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, у результатаі чого встановлено заниження податку на додану вартість всього у сумі 362747,00грн., у тому числі в розрізі періодів звітності: - лютий 2013 року-31183,00грн.; - квітень 2013 року-32411,00грн.; - червень 2013року-47288,00грн.; - грудень 2013 року-230314,00грн.; - січень 2014 року - 91,00грн.; - червень 2014 року-2044,00грн.; - вересень 2014 року-1725,00грн.; -жовтень 2014 року -17691,00грн.

На підставі виявлених порушень податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення :

- № НОМЕР_3 від 08.08.2016 року, яким донараховано суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств, що належить сплаті в розмірі 1535419,00 грн.

- № від 08.08.2016 року, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 9366980,00 грн.;

- № від 08.08.2016 року, яким донараховано суму грошового зобовязання з податку на додану вартість підприємства, що належить сплаті в розмірі 314831,00 грн.

За розглядом скарги до ДФС України частково задоволено вимоги ТОВ «Корпоративні бізнес системи» податкові повідомлення № НОМЕР_4, НОМЕР_3 скасовано, та прийняті податкові повідомлення рішення:

-№ від 08.11.2016 року, яким донараховано суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємства, що належить сплаті в розмірі 343146,00 грн. (т.1 а.с.53);

-№ від 08.11.2016 року, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 6368505,00 грн.(т.1 а.с.54).

Порядок формування складу витрат та податкового кредиту визначено Податковим кодексом України від 02.12.2010р. № 2755-VI (надалі по тексту - ПК України).

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 названої статті ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом а пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд зазначає, що за змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Суть порушень, за висновком податкового органу, полягала в тому, що Товариство у періоді, що перевірявся, безпідставно завищило витрати та дохід по курсових різницях по кредиту, за який було придбано дві недобудовані житлові квартири. Зокрема, Товариство віднесло до складу витрат відємне значення курсових різниць у звязку з отриманням позики у нерезидента для поповнення обігових коштів та використання у власній господарській діяльності таких коштів, але ці кошти використані для придбання нерухомості, яка не використовується в господарській діяльності та рахується по рахунку 15 Капітальні інвестиції.

Крім цього перевіркою встановлено, що Товариство безпідставно списало дебіторську заборгованість в сумі 1 151 610 грн., яку сформовано за межами перевіряємого періоду, оскільки за даними бухгалтерської звітності не підтверджено використання цих витрат у деклараціях минулих періодів.

Також, на думку податкового органу, Товариство безпідставно задекларувало витрати, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування та сформувало податковий кредит за господарськими операціями з ППАваліс, ТОВ Мережева інфраструктура та з ФОП ОСОБА_3, оскільки, за даними інформації ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС ум. Києві "Про неможливість проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Мережева інфраструктура та Акту ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 13.11.2013 року, ТОВ Мережева інфраструктура визнано банкрутом, у ППАваліс відсутні об'єкти оподаткування по операціях з придбання та продажу товарів за ланцюгом постачання, а надані до перевірки первинні документи щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_3, яким Товариству надавались маркетингові послуги, не містять повної інформації щодо реальності господарської операції із вказаним субєктом господарювання.

Суд з даними висновками не погоджується, виходячи з наступного.

Впродовж судового розгляду справи суд встановив, що позивач отримав послуги від ПП «Аваліс» по виконанню робіт по створенню документів, необхідних для розробки конфігурації з автоматизації системи обліку роботи, керування обслуговування і ремонтом устаткування в замовника ДП «МТП «Южний» на підставі договору між позивачем та ПП «Аваліс» № М231112 від 23.11.2012 року, згідно з актом виконаних робіт № 2120430 від 05.12.2012 року на суму 1150000,00, крім того ПДВ 230000,00 грн. (т.1 а.с.72-73).

Позивач в результаті отримання перемоги у тендері уклав з замовником ДП «МТП «Южний» договір № СД/Т/ІОЦ-297 від 07.12.2012 року предметом якого є продаж програмного забезпечення (т.1 а.с.95-97). Для виконання угоди позивач задіяв субпідрядників, у т.ч. ПП «Аваліс». Оскільки контрагент ДП «МТП «Южний» є державним підприємством, щорічно ТОВ «Корпоративні бізнес системи» перевірялось державною фінансовою інспекцією України щодо правомірності здійснення, реальності та повноти відображення господарських операцій стосовно виконання угод, укладених з ДП «МТП «Южний». Зазначена угода була перевірена двічі, про що зазначено в довідках №32-19/687 від 27.12.12 та №05-79/503-з від 23.12.12 року, які було складено державною фінансовою інспекцією України, та якими підтверджено реальність виконання угоди між позивачем та ДП «МТП «Южний» (т.2 а.с.165-174).

Суд зауважує, що віднесення у склад витрат собівартості послуг, отриманих від ПП «Аваліс» є цілком правомірним та повністю відповідає вимогам діючого законодавства. Необхідно зазначити, що бухгалтерський та податковий облік на підприємстві є безперервним та ведеться з моменту початку діяльності підприємства до моменту його ліквідації. Тому показники бухгалтерського та податкового обліку, сформовані за межами перевіряє мого періоду не можуть не братися до уваги при перевірці лише на тому обгрунтованні, що період їх виникнення не входить до перевіряє мого періоду, як зазначено в акті. Включення до складу доходів сум понесених витрат, як зазначено в акті, спричиняє подвійне нарахування податку.

Щодо витрат повязаних з придбанням позивачем товарів в ПП «Аліс» та ТОВ «Мережева інфраструктура», суд встановив наступні факти.

Придбані товари від зазначених постачальників по своїй номенклатурній групі відповідають основному напрямку діяльності підприємства. Господарські операції по отриманню товарів підтвердженні видатковими накладними, податковими накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей посадовими особами.

Суд зазначає, що всі первинні документи позивача з постачальниками «Аліс» та ТОВ «Мережева інфраструктура» наявні в матеріалах справи а саме:

- договорі про надання послуг №М231112 від 23.11.2012 року, рахунок №2120430 від 04.12.2012 року, акт виконання робіт №2120430 від 05.12.2012 року, видаткова накладна № 3020430 від 28.02.2013 року, видаткові накладна №3020433, №3020432 від 28.02.2013 року, №3030431 від 15.04.2013 року, №3030383 від 19.06.2013 року, №3040931 від 26.06.2013 року (т.1 а.с.72-75,115,117-132, 108).

Поставка товару від постачальника ТОВ «Мережева інфраструктура» відбулася у жовтні 2014 році. Податкова інформація, ґрунтується, на якій перевіряючими досягнуто висновків щодо нереальності здійснення господарської діяльності, складена 23.09.2015 року. В ній йдеться про те, що проведення зустрічної звірки з підприємством неможливо, оскільки ТОВ «Мережева інфраструктура» визнано банкрутом. На період, коли відбувалася господарська операція, ТОВ «Мережева інфраструктура» була платоспроможним та дієздатним підприємством, тому дані податкової інформації не можуть свідчити про те, що господарська діяльність не могла відбуватися.

Суд зауважує, що позивач по придбанню товарів не є кінцевим споживачем товарів. Подальша реалізація товарів покупцем підтверджена первинними документами наявними в матеріалах справи

Крім того, товар, придбаний у ТОВ «Мережева інфраструктура» позивачем було реалізовано ІП «СЖС УКРАЇНА», що підтверджується наявними первинними документами а саме:

- договір поставки № М040413С від 09.04.2013 року, специфікація обладнання (додаток №1 до договору), видаткова накладна №134 від 16.10.2014 року, довіреність №1158 від 16.10.2014 року (т.1 а.с.109-114).

В матеріалах справи наявний лист № 223-1 від 24.02.2017 року від ІП «СЖС УКРАЇНА» , який підтверджує, що покупцем були отримані, прийняті на баланс та використані основні засоби (т.2 а.с.175). Отже, це є підтвердженням того, що поставка товарів по ланцюгу постачання ТОВ «Мережева інфраструктура» - ТОВ Корпоративні бізнес системи - ІП «СЖС УКРАЇНА» відбулася насправді і підтверджується документально та фактично.

Товар придбаний у ПП «Аваліс» реалізований позивачем АТ «ІМЕКСБАНК», що підтверджується видатковими накладними №135 від 22.10.2014 року, №137 від 14.11.2014 року, №138 від 28.11.2014 року, №136 від 07.11.2014 року, №139 від 20.11.2014 року, №122, від 11.09.2014 року, №127 від 24.09.2014 року, №128 від 24.09.2014 року, №125 від 24.09.2014 року, №125 від 24.09.2014 року, №126 від 24.09.2014 року, №106 від 28.08.2014 року, №107 від 28.08.2014 року, №108 від 28.08.2014 року, №109 від 28.08.2014 року, №52 від 28.04.2014 року, №54 від 25.04.2014 року, №55 від 25.04.2014 року, №56 від 25.04.20104 року, №57 від 25.04.2014 року, №58 від 25.04.2014 року, №59 від 25.04.2014 року, №60 від 25.04.2014 року, №61 від 25.04.2014 року, №62 від 25.04.2014 року, №63 від 25.04.2014 року, №64 від 25.04.2014 року, №65, 66, 67, 68 від 25.04.2014 року, № 89, 93, 94 , 92, 91, 90 від 27.06.2014 року, №25, 26 від 25.02.2014 року, №40, 41 від 12.03.2014 року, №47, 48 від 28.03.2014 року, № РН-000016, РН-000017 від 04.03.2013 року (т.2 а.с.36-57 т.1 а.с.119,122), довіреності (т.1 а.с.117,120,123, 126, 128, 131), рахунки № ДИЕ1059097-2, ДИЕ1059097-1 від 01.03.2013 року, ДИЕ1093045 від 17.04.2013 року (т.1 а.с.125,127, 130).

Також позивач реалізовував придбаний товар ТОВ «Інтернаціональні телекомунікації», що підтверджується наявними у матеріалах справи договором поставки № АА0707-10Р від 07.07.2010 року, специфікацію до договору, специфікаціями товарів №1, специфікаціями обладнання, видатковую накладною №69 від 09.07.2013 року, довіреністю (т.1 а.с.133-143).

Товари, отримані від постачальників транспортуються за допомогою перевізників, таких як ПП «Нічний експрес» та ТОВ «Нова Пошта». Надання послуг підтверджуються наявними в матеріалах справи договорами та актами-реєстрами надання послуг (т.1 а.с.144-163).

Отже суд прийняв до уваги наявність первинних документів по придбанню а також подальшій реалізації товарів, одержаних від ПП «Аваліс» та ТОВ «Мережева інфраструктура», та вважає безпідставним зазначення в акті перевірки завищення витрат, які сформовані від постачальників ПП «Аваліс» та ТОВ «Мережева інфраструктура» по господарських операціях з придбання товарів у зазначених постачальників по ланцюгу постачання.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 по справі №815/4015/16 було скасовано податкове повідомлення-рішення № від 08.08.2016 року. Колегією суддів, дослідивши відповідні документи, встановлено факт здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами-постачальниками ПП «Аваліс» та ТОВ «Мережева інфраструктура», та визнано відсутність підстав для сумніву щодо реальності здійснення вищенаведених господарських операцій або висновків щодо їх нездійснення.

Також, суд встановив, що між позивачем та СПД ОСОБА_3 укладено договір №1/8/7 від 01.09.2007р. та додаткові угоди до нього, відповідно до п.1 якого ТОВ «Корпоративні бізнес системи» доручає, а СПД ОСОБА_3 в інтересах товариства проводить вивчення конюнктури ринку та консультує ТОВ Корпоративні бізнес системи з питань комерційної діяльності. (т. 1 а.с.164-168).

В даному випадку комерційна вигода позивача полягала в отриманні прибутку від продажу товарів та послуг замовнику,реалізація яких стає можливою на підставі досліджень, проведеним ФОП ОСОБА_3 Відповідач зазначив про неможливість довести зв'язок даних послуг отриманих позивачем від СПД ОСОБА_3 з ведення господарської діяльності підприємства.

Однак, суд встановив, що по результатам проведених досліджень позивач підписує акт отриманих послуг з ФОП ОСОБА_3 лише за умови реального здійснення комерційної співпраці з замовником, потреби якого вивчав ФОП ОСОБА_3 Виплати винагороди здійснюється після отримання оплати замовником товарів/послуг на поточний рахунок позивача. Якщо угода не відбулася, тобто просування товарів послуг позивача не мало успіху, підписання акту наданих послуг та виплата винагороди СПД ОСОБА_3 не відбувається.

Позивач надав суду документи у підтвердження деяких проведених проектів, що були здійсненні з використанням та на підставі результатів співпраці з СПД ОСОБА_3 незважаючи на те, що господарська діяльність ФОП ОСОБА_3 не виступала обєктом перевірки. Періоди зазначалися на вибір посадових осіб (т.1 а.с.229-230, 239, 246-247).

Позивач звертався зі скаргою до ДФС України за результатами розгляду скарги на прийняті податкові повідомлення-рішення ДФСУ було зазначено, що починаючи з 01.01.2015 року норми ПК України не передбачають коригування фінансового результату до оподаткування на витрати по операціях, що не повязані з господарською діяльністю платника податків. За висновками ДФС України, якщо було здійснено оплату послуг та товарів за операціями, які не визнанні податковим органом та таким, що відбулися насправді, перераховані кошти кваліфікуються як надання безповоротної фінансової допомоги іншому платнику податків.

Отже, позивач відніс до складу витрат на збут вартість отриманих послуг від СПД ОСОБА_3 на підставі оформлених з вимогами чинного законодавства первинних документів у відповідності до норм чинного бухгалтерського та податкового законодавства.

Висновки відповідача щодо недостатності доказів у звязку даних послуг з ведення господарської діяльності підприємства та щодо завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування по рядку 06.2 «Витрати на збут» спростовуються.

Таким чином , показник рядка 06.5 декларації «Відємне значення обєкта оподаткування попереднього звітного» (податкового) року (відємне значення рядка 07 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за попередній звітній (податковий рік) за рік 2014 складає 0.

За результатами 2011 податкового року позивач задекларував відємне значення обєкту оподаткування в сумі 2373950,00 грн., до складу показника «Відємне значення обєкту оподаткування попереднього звітного (податкового року)» у декларації з податку на прибуток за 2012 рік позивач включив першу частину 25% збитків 2011 року в сумі 593487,00 грн. та з урахуванням такого показника задекларовано податок до сплати. Станом на 01.01.2013 року у позивача обліковується сума непогашеного відємного значення минулих періодів (сформованих за результатами 2011 року) у сумі 1780461 грн. (75% збитків за 2011р.). Таке відємне значення було включене згідно з п.3 розділу ХХ ПК України до наступних показників декларацій : 2013 р. до рядка06.05 декларації в сумі 593487 грн., 2014 р. у складі показника по рядку 06.05. декларації в сумі 593 487 грн., 2015 рік у складі рядку 03 РІ зменшило фінансовий результат до оподаткування на суму 593487 грн. (т.1 а.с.55-71).

Встановлення відповідачем порушення щодо неправомірності включення до складу витрат на 75% збитків 2011 року є таким, що не відповідає нормам діючого податкового законодавства.

Суд встановив, що між ТОВ Корпоративні бізнес системи (позичальник) та Common Investments Partners Limited (кредитор) було укладено кредитний договір від 01.07.2008р., згідно з п.п.1.1. якого кредитор надає позичальнику грошові кошти, а позичальник зобовязаний повернути кошти у порядку та термін встановлені договором ( т.2 а.с.47-49).

Відповідно до п.3, п.4 кредитного договору від 01.07.2008р. розмір кредиту складає 200000 євро з терміном повернення до 01.07.2012р.

Згідно п.2 кредитного договору від 01.07.2008р. цільовим призначенням вказаного договору є поповнення обігових коштів та фінансування розходів, повязаних зі статутною діяльністю позичальника.

Також, між ТОВ Корпоративні бізнес системи (позичальник) та Common Investments Partners Limited (кредитор) укладено кредитний договір №2 від 19.09.2008р., згідно з п.п. 1.1. якого кредитор надає позичальнику грошові кошти, а позичальник зобовязаний повернути кошти у порядку та в термін встановлений договором.(т.2 а.с.100-102).

Відповідно до п. 3, п.4 кредитного договору від 19.09.2008р. розмір кредиту складає 150000 євро з терміном повернення коштів - 19.09.2013р.

Згідно п.2 кредитного зазначеного договору від 19.09.2008р. цільовим призначенням вказаного кредиту є поповнення обігових коштів та фінансування розходів, повязаних зі статутною діяльністю позичальника.

Крім того, між ТОВ Корпоративні бізнес системи (позичальник) та Common Investments Partners Limited (кредитор) було укладено кредитний договір №3 від 05.07.2009р., згідно з п.п. 1.1. якого кредитор надає позичальнику грошові кошти, а позичальник зобовязаний повернути кошти у порядку та термін встановлені договором (т.2 а.с.103-105).

Відповідно до п.3, п.4 кредитного договору від 19.09.2008р. розмір кредиту складає 50000 євро з терміном повернення коштів - 05.06.2014р.

Згідно п.2 кредитного договору від 19.09.2008р. цільовим призначенням вказаного договору є поповнення обігових коштів та фінансування розходів, повязаних зі статутною діяльністю позичальника.

Відповідно до п.153.1.3 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу України визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. При цьому прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від'ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку.

Під час зясування офіційних обставин справи судом встановлено, що ТОВКорпоративні бізнес системи відносило до складу доходів позитивне значення курсових різниць у розмірі 727937,00грн., у звязку з отриманням позики у нерезидента Common Investments Partners Limited, згідно із зазначеними договорами позики, на поповнення обігових коштів та зазначена операція обліковується по рахунку бухгалтерського обліку 506 Інші довгострокові позики в іноземній валюті.

Разом з тим, курсові різниці обліковуються підприємством по рахунку бухгалтерського обліку 945 Витрати від операційної курсової різниці та 714 Доходи від не операційних курсових різниць та повязана з придбанням займу у нерезидента для поповнення обігових коштів та використання у власній господарській діяльності таких коштів.

Як вбачається з п.2 кредитних договорів №1,2,3 , укладених між ТОВ Корпоративні бізнес системи та Common Investments Partners Limited, цільовим призначенням вказаного договору є поповнення обігових коштів та фінансування розходів, повязаних зі статутною діяльністю позичальника.

Відповідно до Статуту ТОВ Корпоративні бізнес системи, затвердженого протоколом зборів Засновників №1 від 07.06.2007р. з відповідними змінами предметом діяльності товариства є торгівельна та посередницька діяльність, надання послуг, будівельні та ремонтні роботи та зовнішньоекономічна діяльність.

При цьому, отримані ТОВ Корпоративні бізнес системи кошти від нерезидента Common Investments Partners Limited були використані для придбання нерухомості.

У судовому засіданні представник позивача зазначав, що ТОВ Корпоративні Бізнес Системи підписало угоду на придбання офісного та складського приміщення, яке не може бути зареєстроване як обєкт нерухомого майна по незалежним від товариства причинам.

Таким чином, позивач довів суду факт здійснення господарських операцій, що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку.

Судом досліджено первинні документи та встановлено, що вони не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення вищенаведених операцій або висновку про їх нездійснення.

Таким чином, первинними документами бухгалтерського обліку у повному обсязі підтверджується належне виконання сторонами умов договорів з зазначеними вище контрагентами, а також формування позивачем податкового кредиту та витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. Отриманий товар був оплачений позивачем, а на момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Крім того, за результатами перевірки не встановлено порушення заповнення первинних бухгалтерських документів та порядку їх обліку в бухгалтерському та в податковому обліку, а наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

Доводи відповідача про нереальність господарських операцій з вищевказаними контрагентами, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати чи податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару, укладення покупцем товару договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях. Самого по собі факту наявності актів перевірок ДПІ, якими встановлено порушення контрагентами за ланцюгом постачання вимог податкового законодавства при факті оприбуткування покупцем товару та наявності інших первинних бухгалтерських документів щодо господарської операції недостатньо для висновку про безтоварність такої операцій з придбання товару та наявність у платника податків умислу на укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави і суспільства.

Посилання податкового органу на акти інших ДПІ Про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача, на думку судової колегії, є необгрунтованим, оскільки чинне законодавство не ставить в залежність право на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

При цьому суд зазначає, що акт про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача не є належним доказом в підтвердження доводів податкового органу про нереальність виконання господарських операцій, адже актом про неможливість проведення перевірки фіксується лише факт наявності перешкод для здійснення податкового контролю органом ДПС щодо платника, а реальність господарських операції такого платника не є предметом такої перевірки.

Відсутність контрагента позивача за юридичною адресою станом на момент звірки не є доказом правомірності висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства по операціям за угодами із вказаним контрагентом у момент їх укладення та виконання.

Згідно із вимогами законодавства належним доказом відсутності підприємства за місцезнаходженням є наявність запису в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб. Відповідного витягу з реєстру з наявністю такого запису податковим органом не надано.

На жодну зі сторін цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності установчих документів контрагента та дотримання ним вимог податкового і іншого законодавства, у тому числі щодо фактичного перебування за юридичною адресою.

Чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит та валові витрати з фактичним знаходженням підприємства-постачальника за юридичною адресою та в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів або виконуються роботи постачальником. Посилання ДПІ на відсутність у постачальника позивача об'єктивної можливості для виконання поставок товарів в силу відсутності основних засобів та робочого персоналу також не можна розцінювати як доказ фіктивності спірних операцій. Укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки, а відсутність у власності нерухомого та рухомого майна не є єдиним доказом виникнення у цього витрат, повязаних зі збереженням або перевезенням товару від постачальника до покупця.

Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Вищевикладені обставини підтверджують той факт, що ТОВ «Корпоративні бізнес системи» не було допущено порушення вимог Податкового кодексу України під час формування витрат та податкового кредиту за рахунок господарських відносин з іншими контрагентами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши всі наявні докази в даній адміністративній справі, суд дійшов висновку, що відповідач не довів нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними вище контрагентами, відповідно не довів правомірність прийнятих ним рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених фактів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача належать до задоволення шляхом скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного керуючись Конституцією України, ст. ст. 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1Адміністративний позов задовольнити .

2.Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № НОМЕР_1 від 08.11.2016 року.

3. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № НОМЕР_2 від 08.11.2016 року.

4. Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоративні бізнес системи» () судовий збір у розмірі 100674 (сто тисяч шістсот сімдесят чотири), 77 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 15 травня 2017 року.

Суддя О.Я. Бойко

.