Справа № 592/2737/17
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 р.Справа № 592/2737/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

представника відповідача - Бондаря А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.03.2017р. по справі № 592/2737/17

за позовом ОСОБА_2

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивачка) звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі по тексту - відповідач), в якому просила суд:

- визнати неправомірними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо незарахування до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання, періодів роботи на посадах слідчого та старшого слідчого у правоохоронних органах з 01.03.1991 р. по 11. 03.1996 р. та щодо призначення ОСОБА_2 з 09.12.2016 р. щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 80% суддівської винагороди;

- зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження служби на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Шостки і району та на посадах слідчого, старшого слідчого слідчого відділення Шосткинського міськвідділу з 01.03.1991 р. по 11.03.1996 р.;

- зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області здійснити перерахунок і виплату її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 09.12.2016 р., з урахуванням раніше здійснених виплат.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.03.2017 р. позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання періодів роботи на посадах слідчого та старшого слідчого у правоохоронних органах з 01 березня 1991 р. по 11 березня 1996 р., та щодо призначення довічного грошового утримання з розрахунку 80% суддівської винагороди.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження служби на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Шостка і району та на посадах слідчого, старшого слідчого слідчого відділення Шосткінського міськвідділу з 01 березня 1991 р. по 11 березня 1996 р.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Сумській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 09 грудня 2016 р. з урахуванням раніше здійснених виплат.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачка правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористалась.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Позивачка в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась своєчасно та належним чином.

Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 працювала на посаді судді Шосткинського міського суду Сумської області з 12.03.1996 р. по 21.08.2002 р., а з 22.08.2002 р. по 08.12.2016 р. - на посаді судді Апеляційного суду Сумської області, що підтверджується трудовою книжкою, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 12-18).

Рішенням Вищої ради юстиції №3072/о/15-16 від 08.12.2016 р. ОСОБА_2 звільнена з посади судді Апеляційного суду Сумської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 22-23).

14.12.2016 р. ОСОБА_2 відраховано зі штату Апеляційного суду Сумської області у зв'язку з виходом у відставку (а.с. 17).

Відповідно до довідки УМВС України у Сумській області від 05.11.1999 р. ОСОБА_2 проходила службу в органах внутрішніх справ на посадах:

- з 01 березня 1991 р. - слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Шостка і району;

- з 13.05.1993 р. - слідчого, старшого слідчого слідчого відділення Шосткінського міськвідділу;

- 11 березня 1996 р. - звільнена за ст. 64 п."з" - перехід на роботу в інші відомства ( а.с.11).

14.02.2017 р. позивачка звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою, в якій просила здійснити нарахування довічного грошового утримання з 09.12.2016 р. у розмірі 90% від її щомісячного грошового утримання (а.с. 24).

Сумське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Сумської області листом від 02.03.2017 р. за вих. №65/Д повідомило заявницю, що статтею 137 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання періодів роботи на посадах слідчого та старшого слідчого у правоохоронних органах, тому підстав для зарахування періодів роботи з 01.03.1991 р. по 11.03.1996 р. на зазначених посадах і призначення щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 90% суддівської винагороди немає (а.с. 25).

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо не зарахування позивачці до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання періодів роботи на посадах слідчого та старшого слідчого у правоохоронних органах з 01 березня 1991 р. по 11 березня 1996 р., позивачка звернулась із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії Сумського об'єднаного УПФУ в Сумській області щодо не зарахування позивачці до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання періодів роботи на посадах слідчого та старшого слідчого у правоохоронних органах з 01 березня 1991 р. по 11 березня 1996 р., є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень, закріплених у ч. 1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть буди обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Щомісячне довічне грошове утримання судді - це спрямована на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання, та по своїй правовій природі не є пенсією.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч.3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 02.03.2015 р. № 213-VIII, яка діяла на час призначення позивачці довічного щомісячного грошового утримання судді) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 положення частини третьої статті 141 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Отже, з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 правове регулювання спірних правовідносин повинно здійснюватися відповідно до положень ч.3 ст. 138 Закону № 2453 у редакції Закону, що передбачає збільшення довічного грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 квітня 2010 р. № 2453 (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 р. №3668-VI та на час виходу позивачки у відставку) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 р. № 3668-VІ внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 р. №3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону до змін, внесених Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

При цьому, Конституційний Суд України наголосив, що неодноразово висловлював та враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема і суддів у відставці, що були викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно з ч.2 ст.70 Закону України "Про Конституційний Суд України" у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України "Про Конституційний Суд України"), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013р. зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Отже, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції до змін, внесених Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 у розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді ( а.с.25).

При цьому, збільшення довічного грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років відповідачем не проводилося, оскільки для цього розрахунку було використано стаж роботи виключно на посаді судді - 20 років 8 місяців 28 днів.

Відповідно до статті 120 Закону № 2453-VІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з вимогами ст. 135 Закону № 2453-VІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VІ (у редакції Закону від 07.07.2010 р.) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції від 7 липня 2010 року зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 р. № 2862-XII (далі - Закон № 2862-XII).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-XII кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, при зарахуванні часу роботи на посадах слідчих до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, цей час роботи прирівнюється до часу роботи на посаді судді та має враховуватися при нарахуванні довічного грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

Отже, крім стажу роботи на посаді судді 20 років 8 місяців 28 днів, позивачу у стаж роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання повинен був зарахуватися період, який складається з періоду проходження служби на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Шостка і району та посадах слідчого, старшого слідчого слідчого відділення Шосткінського міськвідділу з 01 березня 1991 року по 11 березня 1996 року.

Таким чином, станом на грудень 2016 р. стаж роботи позивачки, що дає їй право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 25 років 09 місяців 08 днів, а тому відповідно до ч.3 ст.138 Закону України " Про судоустрій та статус суддів" вона має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % від грошового утримання судді на відповідній посаді.

Доводи апелянта про те, що врахування до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання періоду проходження служби на посадах слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ та на посадах слідчого, старшого слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ у чинній на момент відставки позивача редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, за приписами пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VІ (у редакції Закону від 07.07.2010 р.) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції від 7 липня 2010 року зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 р. № 2862-XII (далі - Закон № 2862-XII). Абзацом другим частини четвертої 43 Закону № 2453-VІ було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Під час розгляду справи встановлено, що пенсійним органом виплачується позивачці щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% з урахування її стажу на посаді судді - 20 років 8 місяців 28 днів, а не стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання - 25 років 09 місяців 08 днів ( з яких: період проходження служби на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Шостка і району та на посадах слідчого, старшого слідчого слідчого відділення Шосткінського міськвідділу з 01 березня 1991 року по 11 березня 1996 року ) в розмірі 90 %.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо не зарахування позивачу до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 20 років 8 місяців 28 днів, також: періоду проходження служби на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ м. Шостка і району та на посадах слідчого, старшого слідчого слідчого відділення Шосткінського міськвідділу з 01 березня 1991 року по 11 березня 1996 року та задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обгрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.03.2017р. по справі № 592/2737/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.
Повний текст ухвали виготовлений 15.05.2017 р.