Справа № 225/1294/17
Суддя: Мигалевич В. В.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 225/1294/17
Провадження № 2-а/225/30/2017
Дзержинський міський суд Донецької області
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 травня 2017 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.,

за участю

секретаря Голубової О.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області у м. Торецьку справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції в особі інспектора патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати постанову протиправною та її скасувати, мотивуючи це тим, що постановою інспектора патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції від 12.03.2017 року серія БР № 448091 він був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та на нього накладено штраф у сумі 425 грн. Дану постанову він вважає неправомірною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 12 березня 2017 року він перетинав перехрестя по Московському проспекту в м. Харкові на мигаючий зелений сигнал світлофору, а покинув перехрестя на жовтий сигнал світлофору. Після проїзду ним зазначеного перехрестя, останній був зупинений патрульним поліцейським та йому було повідомлено про те, що він нібито порушив правила дорожнього руху при проїзді перехрестя, тобто здійснив проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору, крім того патрульний показав йому відео на маленькому відео приладі, де машина, якою керував позивач, прямує по Московському проспекту, однак на вказаному приладі не зафіксовано, що машина позивача рухається саме на жовтий сигнал світлофору. На питання ОСОБА_1 про те, чому патрульний вирішив що автомобіль рухається на жовтий сигнал світлофору, останній пояснив, що у зв'язку з поганою якістю фіксуючого пристрою цього не видно.

У зв'язку з викладеним, інспектором патрульної поліції відносно ОСОБА_1 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Копію постанови було вручено позивачу, де він зазначив, що не згоден з її складанням, оскільки не порушував правил дорожнього руху.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився з невідомої причини, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що 12 березня 2017 року вона знаходилася в якості пасажира в автомобілі НОМЕР_1, яким керував її чоловік ОСОБА_1, вказала, що рухаючись в м. Харкові по Московському проспекту позивач перетинав перехрестя на мигаючий зелений сигнал світлофору, а покинув перехрестя на жовтий сигнал світлофору, однак не зважаючи на це інспектором патрульної поліції було складено відносно її чоловіка постанову про накладення адміністративного стягнення, оскільки він, нібито, переїжджав зазначене вище перехрестя на жовтий сигнал світлофору.

Вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.03.2017 року серія БР № 448091 на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за те, що він 12.03.2017 року о 16 год. 15 хв., рухаючись на автомобілі НОМЕР_2 в м. Харкові по Московському проспекту, здійснив переїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив п. п. 8.7.3 г Правил дорожнього руху України (а. с. 6).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судове засідання, представник відповідача не з'явився з невідомої причини, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заперечень проти позову, а також будь-яких доказів на підтвердження правомірності свого рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду не надав.

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 138 КАС України, факти, що входять до предмету доказування - це обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Однак, в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта власних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Обов'язок суб'єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності. Але з презумпції вини суб'єкта владних повноважень не випливає його автоматичний програш у справі, якщо він жодним чином не відреагував на позов або просто його не визнав. Презумпція вини не є абсолютною і не може, як у судовому процесі прецедентної системи права, де відсутність заперечення позову та нез'явлення відповідача у судове засідання розцінюватися судом як визнання позову і тягнути за собою задоволення позову.

Отже, застосування принципу презумпції винуватості суб'єкта владних повноважень не обумовлює його автоматичного програшного становища у справі. Невиконання обов'язку відповідача довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, не звільняє суд від обов'язку ухвалити справедливе рішення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього руху, зокрема, порушення правил обгону, проїзду перехресть, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, передбачена статтею 122 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, у разі заперечення особою факту скоєння адміністративного правопорушення, лише сукупність належних та допустимих доказів дає можливість зробити висновок про винуватість особи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, судом встановлено, що інспектором патрульної поліції було зафіксоване вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за допомогою приладу відео фіксації, однак, не дивлячись на це, у постанові інспектора патрульної поліції від 12.03.2017 року серія БР № 448091, складеної відносно позивача, відсутні будь-які дані про те, що була здійснена відео фіксація, не вказано назву, інвентарний номер технічного пристрою, дані про його сертифікацію та повірку.

Таким чином, в своїй постанові інспектор патрульної поліції на результат відео фіксації, як доказ вчинення позивачем правопорушення, не посилається.

Крім того, відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте відповідач по справі, будучи суб'єктом владних повноважень, не довів у суді правомірність її складання та сам факт адміністративного правопорушення, зокрема не надав особистих пояснень а також пояснень свідків, інформації з технічних засобів в автоматичному режимі, тощо.

Враховуючи, що інспектор патрульної поліції на підтвердження правомірності своїх дій не надав суду доказів, бажання довести суду правомірність своїх дій не виявив, суд приймає до уваги пояснення позивача та свідка і приходить до висновку, як про те, що позивачем доведена протиправність дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так і про те, що постанова відносно позивача про адміністративне правопорушення прийнята відповідачем з порушенням процесуальних норм.

За таких обставин суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення від 27.08.2016 року серії АР № 038442 винесена незаконно, а тому вона підлягає скасуванню.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про доведеність позивачем своїх позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 160 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 12.03.2017 року серія БР № 448091, якою ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 (чотириста двадцять п'ять) грн.

Постанова суду набирає законної сили після спливу строку передбаченого для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

У зв'язку з проголошенням вступної та резолютивної частини, постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя: