Справа № 750/4128/17
Суддя: Карапута Л. В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/4128/17
Провадження № 2-а/750/690/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Карапута Л.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

26.04.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просить визнати дії Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення нарахування і виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року по 14 грудня 2016 року незаконними; зобовязати Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01 червня 2015 року по 14 грудня 2016 року в сумі 131 484, 30 грн.

Ухвалою судді від 04.05.2017 року відкрито скорочене провадження у даній справі.

Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України надало письмові заперечення проти позову, в яких зазначило, що немає правових підстав для задоволенння позовних вимог.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управління та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86 % суддівської винагороди з 15.12.2016 року, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Первинно позивачу призначалась пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.11.2013 року.

Відповідно до п.6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

З 01.04.2015 року набув чинності Закон України № 213-VIII.

Положення абз. 2 ч.1. ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (із змінами відповідно до Закону №№ 213-VIII) встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, що дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону не виплачуються.

Також, в подальших редакціях Закону, а саме абзацу та першого та другого частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» N 1058-IV, 09.07.2003 (в редакції Закону N 3668-VI від 08.07.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами N 911-VIII від 24.12.2015 , N 1774-VIII від 06.12.2016) пенсії не виплачувались з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року і на даний момент пенсії працюючим державним службовцям не виплачуються тимчасово до 31 грудня 2017 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» N 1058-IV, 09.07.2003 (із внесеними змінами в абзац перший та другий частини 1 статті 47 в редакції Закону N 911-VIII від 24.12.2015, із змінами внесеними згідно із Законом N 1774-VIII від 06.12.2016).

Оскільки у період з 20.03.2001 по 14.12.2016 позивач працював на посаді судді, пенсія в період з 01.06.2015 по 14.12.2016 позивачу не нараховувалась і не виплачувалась.

Позивачу пенсія призначена згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на час його роботи на посаді судді виплата пенсії не здійснювалася.

Рішенням Конституційного суду України від 26.12.2011 №20рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абз. 7 підпункту 2.1. п. 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги ст.. 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.20004 (абз. 6 підпункту 2.1. п 2 Рішення).

Враховуючи вищевикладене, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний суд також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінено державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, згідно ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на зміни у законодавстві України.

Керуючись статтями 2, 3, 11, 69, 158-163, 183-2 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії в порядку, встановленому статтею 186 КАС України.

Суддя Л. В. Карапута