Справа № 686/1273/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/1273/17

Головуючий у 1-й інстанції: Козак О.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

10 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання відмови протиправною, зобов'язання призначити пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та здійснити перерахунок і виплату різниці пенсії,

В С Т А Н О В И В :

19 січня 2017 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, в якому просив:

- визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому призначити ОСОБА_2 пенсію по інвалідності згідно з частиною 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому призначити ОСОБА_2 пенсію по інвалідності згідно з частиною 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII з 03 жовтня 2016 року;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому здійснити перерахунок та виплатити різницю між пенсією, виплаченою згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та пенсією, на яку позивач має право згідно з частиною 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, згідно з довідкою до висновку МСЕК серія АВ № 0842473 позивачу з 03 жовтня 2016 року встановлена інвалідність ІІ групи загального захворювання.

20 жовтня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому з заявою про призначення пенсії по інвалідності. Також 27 жовтня 2016 року ОСОБА_2 подав заяву про призначення пенсії по інвалідності, згідно з Законом України "Про прокуратуру".

Управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому протоколом №8801 від 28 жовтня 2016 року позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання з 03 жовтня 2016 року.

Згідно з довідкою управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому № 33075 позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 03 жовтня 2016 року.

Листом №23661/03 від 01 листопада 2016 року управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому відмовило позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ. Оскільки, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 жовтня 2015 року № 213, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до ряду законів, в тому числі Закону України "Про прокуратуру". У зв'язку з чим, з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених вищезазначеними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно застосував норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року, які не регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною 2 цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Колегією суддів встановлено, що з 05 листопада 2002 року ОСОБА_2 працює в органах прокуратури на різних посадах. А саме, в період:

- з 05 листопада 2002 року по 08 грудня 2004 року працював на посадах - помічника прокурора, старшого слідчого органів прокуратури м. Житомира;

- з 10 грудня 2004 року по 09 листопада 2007 року та з 10 березня 2011 року по 10 березня 2015 року працював на посадах слідчого, старшого слідчого в органах прокуратури Хмельницької області;

- з 11 березня 2015 року по даний час працював слідчим, заступником начальника управління, начальником слідчого управління Генеральної прокуратури України.

Отже, на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії по інвалідності на підставі частини 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з інвалідністю II групи, трудовий стаж позивача в органах прокуратури складав більше 10 років.

Відповідно до частини 2 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 14 жовтня 2014 року інвалідам ІІ групи пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з частиною 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Пунктом 5 частини 1 статті 16 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року визначено, що гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Водночас, частиною 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджанні виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

Разом з тим, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) у правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Таким чином, зміст та обсяг досягнутих працівником прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Також, згідно з статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відтак, посилання відповідача на те, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії підлягає застосуванню Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213, який прийнятий пізніше ніж Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року є безпідставним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.