Справа № 814/166/16
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м. Київ К/800/19180/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Олексієнка М.М.,

Рецебуринського Ю.Й.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про скасування рішення,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_5 - представника позивача ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила скасувати наказ №1562/03 від 12 жовтня 2015 року про застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року позов задоволено. Скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області №1562/03 від 12 жовтня 2015 року.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позов залишено без розгляду.

В обґрунтування касаційної скарги представник позивача посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування зазначеного судового рішення та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що з грудня 2011 року позивач працювала на посаді начальника реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області.

Розглянувши заяву від 4 вересня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо іншого речового права) з доданими до неї матеріалами, позивачем 7 вересня 2015 року прийнято рішення №24191005 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 47 га. на території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області за кадастровим номером НОМЕР_1 за ПП "ВКП "Каро".

При цьому, до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 21 вересня 2015 року звернулася гр. ОСОБА_6 з проханням відреагувати на неправомірні дії позивача при проведенні державної реєстрації підробленого договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 28 вересня 2015 року №645/05 «Про проведення службової перевірки» комісією проведено службову перевірку дотримання законодавства позивачем при здійсненні реєстраційних дій, результати якої оформлені актом від 1 жовтня 2015 року.

За результатами проведеної службової перевірки комісією встановлено, що позивачем при виконанні своїх повноважень не дотримано норм чинного законодавства в частині проведення державної реєстрації іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки та рекомендовано притягнути її до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани.

Внаслідок чого відповідачем 12 жовтня 2015 року видано наказ №1562/03, яким притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, виходив з того, що висновок про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є протиправним, оскільки створена відповідачем комісія в межах службової перевірки не наділена повноваженнями давати оцінку діям державного реєстратора, який діє як самостійна процесуальна особа під час виконання функціональних обов'язків, визначених законом.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтями 99 та 100 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено правила щодо строків звернення до суду та наслідків їх пропуску в адміністративному судочинстві.

Частинами першою та другою статті 99 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами частини першої статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що предметом спору є наказ від 12 жовтня 2015 року №1562/03 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати спеціальний строк звернення з адміністративний позовом, передбачений частиною третьою статті 99 КАС України, тобто місячний строк.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний наказ було видано 12 жовтня 2015року та 15 жовтня 2015 року доведено до відома позивача під підпис.

Проте до суду ОСОБА_4 звернулась лише 2 лютого 2016 року, тобто з пропуском строку встановленого КАС України.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав не поважними причини пропуску строку на які посилається позивач, а саме, що позивач 15 жовтня 2015 року ознайомилась лише з копією оскаржуваного наказу, а не з його оригіналом, оскільки відповідно до частини 4 статті 149 Кодексу законів про працю України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Враховуючи вказані обставини, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач без поважних причин пропустила встановлений строк для звернення до суду та не надала достатніх доказів щодо поважності причин його пропуску.

Таким чином, в межах доводів касаційної скарги, порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, якщо визнає, що при їх ухваленні суди не порушили норми матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновків судом апеляційної інстанції не спростовують, останній під час розгляду справи вірно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування прийнятого ним рішення відсутні.

Керуючись статями 220, 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - представника позивача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський