Справа № 810/583/17
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року № 810/583/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Панченко Н.Д, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артель» до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Артель» з позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.01.2017 № , № та № .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючий орган дійшов до протиправних висновків про неутримання та несплату ТОВ «Артель» як податковим агентом податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, оскільки викладений в акті перевірки висновок про необхідність включення до загального оподатковуваного доходу вартості наданих працівникам послуг мобільного зв'язку та коштів, отриманих працівниками у зв'язку з відрядженням, не ґрунтується на вимогах закону.

Позивач стверджує, що компенсація працівникам вартості послуг мобільного зв'язку та відрядження працівників були обумовлені виробничою метою, безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю підприємства, а тому не є додатковим благом у розумінні вимог чинного законодавства та не можуть бути об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідач позов не визнав, на обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що під час проведення перевірки позивач не надав контролюючому органу документів, які свідчать про зв'язок наданих послуг мобільного зв'язку та відряджень з фінансово-господарською діяльністю підприємства.

Відтак відповідач вважає, що виходячи з визначення, яке наведене у підпункті 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, вартість таких послуг та коштів є додатковим благом працівників позивача, а тому контролюючий орган обґрунтовано збільшив позивачеві суму грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб і, як наслідок, нарахував військовий збір.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд за письмовим клопотанням позивача ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Артель» 24.01.2000 зареєстроване як юридична особа, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ №340740 (т.2, а.с. 174).

Як платник податків позивач узятий на облік з 25.01.2000 за №12, станом на момент проведення перевірки перебував на обліку у Бородянському відділенні Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

У період з 24.10.2016 по 02.12.2016 посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Артель» з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016.

Результати перевірки оформлені Актом від 29.12.2016 №145/10-36-14-01-13/30554583 (далі - Акт перевірки) (т.1, а.с. 14-107).

В Акті перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

- підпункту 164.1.2 пункту 164.1, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, пункту 168.1 статті 168, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України у частині виплати працівникам підприємства доходу у вигляді додаткового блага у загальній сумі 310393,69 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 50175,15 грн.;

- підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та пункту 3 Порядку, затвердженого наказом ДПА України від 09.09.2003 №451, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.10.2003 за №960/8281, у частині надання з недостовірними відомостями розрахунків про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку за перший та другий квартал 2015 року;

- пункту 1.3 статті 16 розділу ХХ та пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України у частині виплати працівникам підприємства доходу у вигляді додаткового блага в загальній сумі 310393,69 грн. без утримання військового збору, що призвело до його заниження на загальну суму 3699,04 грн.

Висновок контролюючого органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору ґрунтується на встановлених у ході перевірки фактах не включення до загального місячного оподатковуваного доходу працівників ТОВ «Артель» додаткового блага у вигляді вартості послуг мобільного зв'язку на загальну суму 249091,54 грн., а також у вигляді коштів у розмірі 61302,15 грн., виплачених на відрядження працівникам.

Обґрунтовуючи такі висновки контролюючий орган в Акті перевірки стверджує, що надані до перевірки первинні та інші документи не свідчать про безпосередній зв'язок вказаних послуг та відряджень з фінансово-господарською діяльністю підприємства.

На підставі Акта перевірки, відповідно до пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняті податкові повідомлення рішення:

- № від 11.01.2017, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 102738,12 грн., у тому числі 50175,15 грн. за податковим зобов'язанням, 36924,29 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 15638,68 грн. пені відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України;

- № від 11.01.2017, яким позивачеві визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 510,00 грн.;

- № від 11.01.2017, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 7604,26 грн., у тому числі 3699,04 грн. за податковим зобов'язанням, 2699,66 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 1205,56 грн. пені відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду.

В частині висновків контролюючого органу про не включення до загального місячного оподатковуваного доходу працівників ТОВ «Артель» додаткового блага у вигляді вартості послуг мобільного зв'язку на загальну суму 249091,54 грн., що призвело до неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 40007,69 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Артель» (Абонент) та ПрАТ «Київстар» (Оператор) був укладений договір про надання послуг рухомого (мобільного) зв'язку від 21.08.2001 №338005, у порядку та на умовах якого Оператор надає Абоненту послуги рухомого (мобільного) зв'язку, а Абонент користується вищенаведеними послугами зв'язку та своєчасно оплачує їх вартість (т.3, а.с. 2-4).

Наказом ТОВ «Артель» від 03.01.2014 №3/пе «Про впровадження мобільного зв'язку на підприємстві» наказано забезпечити мобільним зв'язком працівників підприємства (т.1, а.с. 116).

Розпорядженням ТОВ «Артель» від 13.01.2014 №1, прийнятим на виконання положень наказу від 03.01.2014 №3/пе, у зв'язку з виробничою необхідністю контролю за надходженням і реалізацією товарно-матеріальних цінностей та для оперативного контролю за діяльністю підприємства, працівникам, забезпеченим мобільним зв'язком, дозволено використання послуг мобільного зв'язку «Київстар» у позаробочий час та вихідні дні (т.1, а.с. 117).

Наказом ТОВ «Артель» від 03.01.2016 №1-в у зв'язку з виробничою необхідністю збільшено кількість працівників, забезпечених мобільним зв'язком (т.1, а.с. 118).

Судом встановлено, що у період з 01.01.2014 по 30.06.2016 ПрАТ «Київстар» було виставлено ТОВ «Артель» рахунки за послуги рухомого (мобільного) зв'язку на загальну суму 249091,54 грн., у тому числі за 2014 рік - на суму 63790,94 грн., за 2015 рік - на суму 121090,60 грн., за 2016 рік - на суму 64210,00 грн. (т.1, а.с. 131-250, т.2, а.с. 1-83)

Вказані рахунки були оплачені позивачем у повному обсязі, що визнається та не заперечується сторонами.

Вирішуючи, чи є, у даному випадку, вартість послуг рухомого (мобільного) зв'язку додатковим благом, що включається до загального місячного оподатковуваного доходу працівників ТОВ «Артель», які користувались такими послугами, суд виходив з наступного.

Порядок справляння, утримання та сплата податку на доходи фізичних осіб визначено розділом 4 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Базою оподаткування, відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Під загальним оподатковуваним доходом згідно цього ж пункту розуміється будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Згідно з визначенням, наведеним у підпункті 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до абзацу «а» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.

Аналіз наведених положень чинного податкового законодавства свідчить, що надання працедавцем своїм працівникам послуг рухомого (мобільного) зв'язку (компенсація їх вартості), не є додатковим благом та вартість таких послуг не є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб за умови, що надання таких послуг (компенсація їх вартості) зумовлено виконанням працівником трудової функції.

Як пояснив представник позивача, ТОВ «Артель» здійснює виробництво сухих та рідких будівельних сумішей під торговою маркою «Artisan». Продукція підприємства представлена на ринку України понад 10 років. У періоді, який перевірявся, на підприємстві постійно працювало понад 100 осіб.

Позивач зазначив, що на підприємстві існує необхідність підтримки оперативного зв'язку з підприємствами-постачальниками, клієнтами, швидкого прийняття управлінських рішень, спілкування у період відряджень, у зв'язку з чим було вирішено забезпечити мобільним зв'язком ряд посад на підприємстві.

Так, судом встановлено, що наказом ТОВ «Артель» від 03.01.2014 №3/пе у зв'язку з виробничою необхідністю вирішено забезпечити мобільним зв'язком посади головного інженера, головного технолога, директора дільниці «Бородянка», директора по персоналу, заступника генерального директора, інженера з комплектації, менеджера зі збуту, начальника відділу збуту, начальника ВТК та лабораторії, начальника лабораторії, начальників цехів, технічного директора, технолога, фахівця з організації майнової та особистої безпеки, фінансового директора (т.1, а.с. 116).

Наказом ТОВ «Артель» від 03.01.2016 №1-в розширено кількість посад, забезпечених мобільним зв'язком, зокрема, додані посади бухгалтерів, заступників директора, виконавчого директора, генерального директора, комерційного директора, завідувачів складів, менеджерів зі збуту, начальника зі збуту, начальника лабораторії, начальника відділу економічної безпеки, системного адміністратора та інші (т.1, а.с. 118).

Довідками від 02.03.2017 №30 та №31 від 03.03.2017 позивачем було надано відомості про прізвища та ініціали осіб, які користуються послугами мобільного зв'язку за рахунок ТОВ «Артель» у розрізі переліку посад, затверджених наказами ТОВ «Артель» від 03.01.2014 №3/пе та від 03.01.2016 №1-в (т.3, а.с. 5, 15).

Як вбачається з матеріалів справи, особи, вказані у зазначених довідках, перебувають у трудових відносинах з ТОВ «Артель», що підтверджується відповідними сторінками трудових книжок (т.3, а.с. 6-14).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та достатні докази, які спростовують доводи контролюючого органу про відсутність зв'язку наданих (компенсованих) послуг мобільного зв'язку з господарською діяльністю підприємства.

Суд зазначає, що фактично викладений в Акті перевірки висновок контролюючого органу ґрунтується на запереченні зв'язку послуг мобільного зв'язку з виконанням трудової функції відповідних працівників. Однак, жодних доказів або пояснень в обґрунтування таких заперечень представник відповідача надати не зміг.

Узагальнені посилання в Акті перевірки та у запереченнях відповідача на відсутність документів, зокрема, договорів про підключення, інших угод, рахунків-фактури, правил користування мобільним зв'язком, переліку робітників, забезпечених мобільним зв'язком у зв'язку з виробничою необхідністю, - спростовуються доказами, наданими позивачем.

Водночас суд відхиляє зауваження контролюючого органу про те, що ненадання позивачем деталізованих рахунків від оператора із зазначенням номерів абонентів і часу їх розмов, журналів обліку дзвінків із зазначеннями цілей дзвінків та їх тривалості за кожним номером, унеможливлює підтвердження зв'язку витрат послуг мобільного зв'язку з веденням господарської діяльності позивача, оскільки надання таких документів не передбачено жодним нормативним документом.

Крім того суд вважає, що аргументи відповідача з приводу необхідності ведення таких журналів не відповідає сучасним умовам ведення підприємницької діяльності, є невиправданим з урахуванням часу та суперечить меті надання відповідних послуг - мобільності, підтримки оперативного зв'язку між керівництвом та працівниками, у тому числі і у період знаходження таких осіб у відрядженнях чи за межами підприємства, забезпечення можливості оперативного прийняття управлінських рішень.

Також суд звертає увагу, що Податковим кодексом України не встановлено чіткого та вичерпного переліку документів, обставин та критеріїв, сукупний аналіз яких дають можливість зробити беззаперечний висновок щодо пов'язаності отриманих послуг телефонного зв'язку із виробничою метою, оскільки незалежно від того, де саме особою отримано телефонну послугу та при яких обставинах, критерієм віднесення телефонних розмов до послуг, які отримані з виробничою метою, є сам характер та зміст телефонних розмов.

Надаючи правову оцінку висновкам відповідача в частині заниження податку на доходи фізичних осіб при виплаті коштів на відрядження, суд зазначає наступне.

Як слідує з Акта перевірки, суть виявленого порушення у вказаній частині полягає у не включенні до загального оподатковуваного доходу грошових коштів у сумі 61302,15 грн., виплачених працівникам на відрядження, у тому числі і за кордон.

Контролюючий орган в Акті перевірки стверджує, що такі відрядження не були пов'язані з фінансово-господарською діяльністю підприємства, оскільки позивачем до перевірки не були надані запрошення, документи, які підтверджують участь відрядженої особи у переговорах, конференціях, інших заходах, які проводяться у контексті основного виду господарської діяльності підприємства.

З урахуванням викладеного контролюючий орган вважає, що виплачені кошти є додатковим благом у розумінні податкового законодавства та підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивачем на відрядження працівникам було виплачено коштів у сумі 61302,15 грн., що підтверджується звітами про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 16.11.2015 №30 на суму 11726,02 грн. (т.2, а.с. 84), від 23.11.2015 №31 на суму 13489,68 грн.(т.2, а.с. 92), від 15.12.2015 №38 на суму 3858,88 грн. (т.2, а.с. 103), від 15.12.2015 №37 на суму 2005,54 грн. (т.2, а.с. 100), від 05.02.2016 №9 на суму 14517,52 грн. (т.2, а.с. 109), від 28.03.2016 №21 на суму 15704,51 грн. (т.2, а.с. 118).

У силу підпункту 165.1.11 пункту 165.1 статті 165 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу, а також суми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що виплачуються відповідно до закону працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження.

Згідно з підпунктом 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України, будь-які витрати на відрядження не включаються до оподатковуваного доходу платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з господарською діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає.

Отже, видані на відрядження кошти не є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та не включаться до загального місячного оподатковуваного доходу за умови, що відрядження пов'язане з господарською діяльністю підприємства.

Як було з'ясовано судом раніше, ТОВ «Артель» здійснює виробництво сухих та рідких будівельних сумішей під торговою маркою «Artisan».

Судом встановлено, що відрядження, за наслідками яких були складені звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, копії яких містяться у матеріалах справи, були пов'язані з розширенням ринку збуту продукції підприємства та проведенням комерційних переговорів з нерезидентами «OLEXIM export-import-handel», «Kaminoo Sp z.o.o.», «Kaleta» та проведенням дій, необхідних для сертифікації продукції підприємства за стандартами Польщі.

Згідно звітів, складених за результатами відряджень, відрядженими особами були проведені комерційні переговори з представниками «OLEXIM export-import-handel» та надані зразки продукції до Народного інституту здоров'я для отримання висновку про відповідність гігієнічним нормам країни нерезидента (т.2, а.с. 90); проведені зустрічі з представниками «OLEXIM export-import-handel» на предмет поставки продукції дистриб'ютору «OLEXIM export-import-handel» з подальшим розміщенням у мережах супермаркетів (т.2, а.с. 93); проведені екскурсії по виробництву з ознайомленням з обладнанням, вирішені поточні питання щодо співробітництва з «Kaminoo Sp z.o.o.» та «Kaleta» (т.2, а.с. 147, 157).

На підтвердження вказаних обставин позивачем до матеріалів справи та перевірки були надані: запрошення від «OLEXIM export-import-handel», «Kaminoo Sp z.o.o.», «Kaleta» (т.2, а.с. 148, 153, 169, 170) накази про відрядження (т.2, а.с. 91, 99, 107-108, 124-125, 126, 129-130, 149, 154, 172); посвідчення про відрядження з відмітками про дату прибуття та дату вибуття до резидентів Польщі «OLEXIM export-import-handel», «Kaminoo Sp z.o.o.» (т.2, а.с. 85, 94, 105, 110, 119, 131); копії закордонних паспортів відповідних працівників ТОВ «Артель» з відмітками про перетин кордону (т.2, а.с. 86, 95, 104, 123, 145, 150, 171), документи, що підтверджують вартість проживання та проїзду (т.2, а.с. 87-88, 96-97, 101, 112-117, 120-122, 133-144, 151-152, 158-160).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були отримані гігієнічні атестати Народного інституту здоров'я (т.3, а.с. 20-22) щодо відповідності будівельних матеріалів вимогам гігієнічних стандартів; технічний висновок Інституту техніки будування щодо будівельних сумішей Artisan (т.2, а.с. 23-24).

Судом також встановлено, що між позивачем та «Kaminoo Sp z.o.o.», «OLEXIM export-import-handel» були укладені зовнішньоекономічні контракти про поставку продукції ТОВ «Артель», що підтверджується контрактами від 02.02.2016 №01-PL/2016 (т.3, а.с. 26-34), від 09.02.2017 №03-PL/2017 (т.3, а.с. 43-50).

Викладені обставини свідчать про очевидний зв'язок відряджень, за наслідками яких були складені звіти від 16.11.2015 №30, від 23.11.2015 №31, від 15.12.2015 №38, від 15.12.2015 №37, від 05.02.2016 №9, від 28.03.2016 №21, з господарською діяльністю ТОВ «Артель».

Враховуючи, що позивачем до перевірки та матеріалів справи були надані документи, що підтверджують зв'язок відряджень з господарською діяльністю ТОВ «Артель», викладений в Акті перевірки висновок про необхідність включення до загального оподатковуваного доходу коштів у сумі 61302,15 грн., виплачених працівникам на відрядження, є помилковим.

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2017, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 102738,12 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 11.01.2017, яким позивачеві визначені грошові зобов'язання з військового збору, суд зазначає наступне.

Пунктом 16-1підрозділу підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи).

Враховуючи, що доказами, які містяться у матеріалах справи, спростовуються висновки контролюючого органу про неутримання та несплату позивачем податку на доходи фізичних осіб, правові підстави для визначення позивачеві грошових зобов'язань з військового збору оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням відсутні.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2017 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.01.2017 №, яким до позивача було застосовано штраф у розмірі 510 грн. за надання до контролюючого органу розрахунків про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку, з недостовірними відомостями, суд зазначає наступне.

Оскільки матеріалами справи спростовуються висновки відповідача про необхідність включення до загального місячного доходу працівників ТОВ «Артель» вартості наданих послуг мобільного зв'язку та коштів, виданих на відрядження, висновок контролюючого органу про надання позивачем звітності з недостовірними даними є безпідставними.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення від 11.01.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128,159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 11.01.2017 № , № та № .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Артель» (ідентифікаційний код 30554583, місцезнаходження: 07832, Київська область, Бородянський район, смт. Бабинці, вул. Заводська, буд. 45 А) судовий збір у розмірі 1665 (одна тисяча шістсот шістдесят п'ять) грн. 34 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39466569, місцезнаходження: Київська область, м. Вишгород, просп. Шевченка, 1-А).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.03.2017.