Справа № 389/3078/16-а
Суддя: Савельєва О. В.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

12.05.2017 Провадження №2-а/389/95/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року Знам'янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

при секретарі Солонько К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Знамянського міського голови Філіпенка Сергія Івановича, виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Знамянського міського голови Філіпенка Сергія Івановича, виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Знамянського міського голови «Про звільнення ОСОБА_1» від 24.10.2016 №512-к; поновити її на посаді начальника відділу кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області з 24.10.2016; стягнути з виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області на її користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн.; постанову допустити до негайного виконання в частині поновлення її на посаді начальника відділу кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 21.12.2010 вона працювала у виконавчому комітеті Знам'янської міської ради Кіровоградської області на посаді начальника відділу кадрової роботи. З квітня 2014 року по грудень 2015 року обіймала посаду керуючої справами (секретаря виконкому). Розпорядженням Знам'янського міського голови «Про звільнення ОСОБА_1» від 24.10.2016 №512-к її звільнено із займаної посади начальника відділу кадрової роботи виконавчого комітету Знам'янської міської ради у зв'язку зі скороченням штату з 24.10.2016 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Підставою для видання даного розпорядження було рішення Знам'янської міської ради «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Знам'янської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів міської ради» від 22.04.2016 №194 та розпорядження міського голови «Про вивільнення працівників у зв'язку з реорганізацією та прийняттям структури та загальної чисельності апарату Знам'янської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів міської ради» від 27.04.2016 №161-к. Вважає розпорядження від 24.10.2016 №512-к незаконним, таким, що порушує її конституційне право на працю, та відповідно таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Виходячи з частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Про наступне звільнення її попереджено 17.05.2016, при цьому запропоновано переведення на посади державного реєстратора речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Знамянської міської ради (тимчасово, на час перебування штатного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Знам'янської міської ради (тимчасово, на час перебування штатного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), провідного спеціаліста відділу прийому громадян та прийняття рішень управління соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради, головного спеціаліста відділу прийому громадян та прийняття рішень управління соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради, провідного спеціаліста Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконавчого комітету Знамянської міської ради, головного спеціаліста відділу культури та туризму виконавчого комітету Знамянської міської ради. Відповідно до листа виконавчого комітету Знам'янської міської ради від 09.11.2016 №01-25/656/1, станом на 27.04.2016 в структурних підрозділах виконкому було 13 вакантних посад, станом на 10.05.2016 - 10 вакантних посад, станом на 17.05.2016 - 11 вакантних посад, станом на 24.10.2016 - 10 вакантних посад. Вважає, що відповідач не виконав свого обов'язку щодо її працевлаштування, оскільки з моменту попередження про звільнення і до дня звільнення їй запропоновано лише окремі вакантні посади. У цей же час працівникам, які мали нижчу кваліфікацію, пропонувалися посади з більш високими кваліфікаційними вимогами, на які вони й були призначені. Також вважає, що при її звільненні з роботи не враховано її переважне право на залишення на роботі, оскільки у 2004 році вона закінчила Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримала повну вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст». У 2008 році у цьому ж навчальному закладі здобула рівень «Магістр». За час проходження служби в органах місцевого самоврядування вона не притягувалася до дисциплінарної відповідальності, заохочувалася Головою Кіровоградської обласної ради та Головою Кіровоградської обласної державної адміністрації, систематично підвищувала кваліфікацію. За результатами щорічного оцінювання виконання посадовою особою виконавчого комітету Знам'янської міської ради посадових обов'язків і завдань отримувала виключно високі та добрі підсумкові оцінки. У квітні 2014 року їй присвоєно сьомий ранг посадової особи органів місцевого самоврядування. З урахуванням вимог ст.42 КЗпП України, вона має вищу кваліфікацію, продуктивність праці, тривалий стаж роботи у виконавчому комітеті Знам'янської міської ради, вищий ранг посадової особи органів місцевого самоврядування порівняно з іншими працівниками, що залишилися працювати у виконавчому комітеті Знам'янської міської ради після проведеної зміни організаційної структури, що супроводжувалася скороченням чисельності штату працівників. Враховуючи вищевказане та протиправність розпорядження від 24.10.2016 №512-к, вона заявляє вимогу про поновлення на посаді, з якої її звільнено - начальника відділу кадрової роботи виконавчого комітету Знам'янської міської ради з 24.10.2016 та допустити рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання. Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України та з метою повного та ефективного поновлення її порушених прав при поновленні її на роботі, вона вважає за необхідне стягнути з виконавчого комітету Знам'янської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, внаслідок неправомірного звільнення їй завдано моральну шкоду, що проявилася у моральних стражданнях, порушенні її нормальних життєвих зв'язків. Особливо болісним для неї є те, що весь шлях її служби в органах місцевого самоврядування, всі її плани, сподівання та прагнення працювати на благо громади були в одну мить перекреслені «розчерком пера» у розпорядженні про звільнення. Внаслідок незаконного звільнення вона опинилася у скрутному матеріальному становищі, позбавлена можливості заробляти кошти для утримання своєї сім'ї, маючи на утриманні малолітню дитину. Викладені обставини вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вона змушена шукати більш-менш оплачувану роботу, що в умовах сьогоднішньої складної економічної ситуації в країні є досить проблематичним. З урахуванням вказаного, виходячи з принципу розумності, грошовий еквівалент завданої їй моральної шкоди вона оцінює в 10000 гривень. Враховуючи вищевикладені доводи та порушення вимог трудового законодавства при її звільненні, вважає, що Знам'янський міський голова діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, недобросовісно, нерозсудливо, не дотримуючись принципу рівності усіх перед законом, допустивши дискримінаційні прояви щодо неї, не запропонувавши їй усі вакантні посади та порушивши її переважне право на залишення на роботі. За таких обставин, розпорядження про її звільнення підлягає скасуванню як протиправне, а вона - поновленню на посаді, з якої її незаконно звільнено.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та пояснили, що письмові заперечення представників відповідачів на позов в цілому не спростовують доводів та аргументів щодо порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача, викладених у позовній заяві, а містять лише хронологічний опис подій та оціночні судження представника виконавчого комітету щодо норм трудового законодавства. Посилаючись у своїх запереченнях на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 01.04.2015 у справі №6-40цс15, представник відповідача наводить її зміст у неповному та обмеженому обсязі, ігноруючи основний зміст вказаного правового висновку, де вказано, що роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Ні в запереченнях, ні в поясненнях представниками відповідачів не спростовується той факт, що всупереч ст.49-2 КЗпП України позивачу не було запропоновано усіх вакантних посад чи іншої вакантної роботи, яку вона може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду тощо, і які існували та які з'явилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Документами, наданими до суду представниками відповідача, навпаки підтверджується цей факт. Так, з доданої до заперечень довідки про наявність вакантних посад (без номеру, без дати), вбачається, що в період з 10.05.2016 по 24.10.2016 в структурних підрозділах виконавчого комітету Знам'янської міськради були вакантними 12 посад. Відповідно до інформації про наявність вакантних посад в структурних підрозділах виконавчого комітету Знам'янської міської ради, підготовленої відділом організаційно-кадрової роботи, станом на 27.04.2016 в наявності було 13 вакантних посад, станом на 10.05.2016 - 10 вакантних посад, станом на 17.05.2016 - 11 вакантних посад, станом на 24.10.2016 - 10 вакантних посад, станом на 27.05.2016 - 11 вакантних посад. Про звільнення позивача попереджено 10.05.2016 шляхом ознайомлення з текстом розпорядження Знам'янського міського голови «Про вивільнення працівників у зв'язку з реорганізацією та прийняттям структури та загальної чисельності апарату Знам'янської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів міської ради» від 27.04.2016 №161-к. Водночас, лише 11.05.2016 їй запропоновано іншу вакантну посаду, щодо якої складено акт про її відмову. У подальшому, 17.05.2016 позивачу запропоновано ще 6 вакантних посад. За таких обставин відповідач, по-перше, не дотримався вимог ст.49-2 КЗпП України щодо необхідності одночасно з попередженням про звільнення запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, й зробив це пізніше, а по-друге не дотримався вимог цієї ж статті щодо необхідності запропонувати позивачу усі інші вакантні посади (іншу роботу), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду з дня попередження про звільнення по день звільнення, і які відповідають рівню її освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При поданні до суду інформації з приводу наявних вакантних посад, відповідачі з невідомих причин не вказали посади у новоствореному відділі організаційно-кадрової роботи, а також посаду старшого інспектора з питань захисту прав споживачів юридичного відділу виконкому, які були утворені відповідно до штатного розпису апарату управління виконавчого комітету, введеного в дію з 01.07.2016 (тобто з 10.05.2016 по 24.10.2016, в період між попередженням про звільнення та виданням розпорядження про звільнення). Згідно з вищевказаним правовим висновком Верховного Суду України, роботодавець був зобов'язаний запропонувати їй і ці посади, адже вони з'явились у період між попередженням її про звільнення та звільненням і відповідають її освіті, кваліфікації, досвіду, але протиправно не зробив цього. Твердження представників відповідача щодо необов'язковості врахування роботодавцем при звільненні працівника за скороченням чисельності або штату працівників вимог ст.42 КЗпП, містять хибний висновок, який ґрунтується на неправильному тлумаченні цієї норми КЗпП України, адже вона носить імперативний характер. У додаткових поясненнях представника відповідача міститься твердження, що «порівняльний аналіз кваліфікації і продуктивності праці здійснюється лише за наявності певної кількості працівників, коли одних можна залишити на роботі, а інших звільнити». Відповідно до п.2 рішення Знам'янської міської ради від 22.04.2016 №194 вирішено утворити новий структурний підрозділ без статусу юридичної особи - відділ організаційно-кадрової роботи шляхом злиття відділу кадрової роботи та організаційного відділу виконавчого комітету Знам'янської міської ради. Додатком №1 до вказаного рішення затверджено Перелік посад Знам'янської міської ради, її виконавчого комітету та виконавчих органів міської ради, що скорочуються. У цьому переліку вказано посади начальника відділу кадрової роботи, головного спеціаліста відділу кадрової роботи та оператора комп'ютерного набору цього ж відділу, начальника організаційного відділу, головного спеціаліста організаційного відділу, тобто скорочено було 5 штатних одиниць, які обіймали ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, тому доводи представника відповідача ОСОБА_9 про те, що при визначенні переважного права на залишення на роботі позивача не було з ким порівнювати, а застосування в цьому випадку інституту переважного права взагалі не могло мати місце є помилковими, безпідставними та такими, що суперечать обставинам справи. Під час перебування позивача на лікарняному, міським головою постійно здійснювався тиск на лікарів, що виражалось у формі направлення запитів до міської лікарні, фонду соціального страхування від тимчасової втрати працездатності для перевірки її перебування на лікарняних. Такими діями відповідач порушив конституційне право позивача на особисте життя, передбачене ст.32 Конституції України, внаслідок чого вона зазнала необґрунтованого втручання в її особисте життя, протиправно та без її згоди збиралась, зберігалась, використовувалась та поширювалась конфіденційна інформація про неї та її стан здоров'я. За таких обставин також порушено ст.39-1 Основ законодавства України про охорону здоров'я та не дотримано її право на таємницю про стан її здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Також, за зверненням міського голови була проведена перевірка обґрунтованості видачі та продовження їй листків непрацездатності. Усі ці факти свідчать про тиск з боку міського голови на позивача, його упереджене ставлення до неї, а також про намір звільнити саме позивача із займаної посади будь-якою ціною, в тому числі з порушенням гарантій, встановлених трудовим законодавством. Зрозумівши, що підстави звільнення позивача у зв'язку з дисциплінарними проступками, одноразовим грубим порушенням трудової дисципліни, прогулом, або інші підстави для звільнення за ініціативою власника відсутні, міський голова вирішив скоротити посаду позивача та звільнити її у зв'язку із скороченням штатів. Позивач працювала у Знам'янському міськвиконкомі з 21.12.2010 і до квітня 2016 року вона жодного разу, за всі ці роки, не була на лікарняному. Але з приходом міського голови Філіпенка С.І. стан її здоров'я дійсно дуже погіршився, оскільки постійний психологічний тиск, постійні погрози, щомісячні службові перевірки, приниження її як керівника відділу - це все почало відображатися на нервовій системі позивача і як наслідок на стані здоров'я загалом.

Крім того, звертають увагу суду на те, що штатним розписом апарату управління виконавчого комітету Знам'янської міської ради, введеним в дію з 01.01.2016 затверджено штат у кількості 20 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 42406 грн. 00 коп. Водночас, новим штатним розписом, введеним в дію з 01.07.2016, після скорочення п'яти штатних одиниць, також передбачено кількість штатних одиниць апарату управління виконкому на рівні 20, з місячним фондом заробітної плати 43902 грн. 00 коп. Таким чином, вважають очевидним те, що внаслідок проведення організаційно-штатних змін, передбачених рішенням Знам'янської міської ради від 22.04.2016 №194, кількість штатних одиниць не зменшилась, а фонд заробітної плати навпаки збільшився, що суперечить завданням проведення таких заходів - оптимізація чисельності працівників та економія бюджетних коштів. Вказані обставини також свідчать про те, що проведення змін в організації виробництва шляхом скорочення штату мало на меті звільнення з роботи конкретних працівників, у тому числі і позивача, а мета, закріплена у рішенні Знам'янської міської ради від 22.04.2016 №194 та зазначена представниками відповідача - удосконалення управління і діяльності усіх виконавчих органів міської ради, покращення організаційного, фінансового та іншого забезпечення, економія бюджетних коштів, безумовно, є декларативною і використовувалась лише для надання нібито законної форми її звільненню.

Представники відповідачів Знамянського міського голови Філіпенка С.І. та виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області у судовому засіданні, заперечували проти задоволення позову, надавши суду відповідні письмові заперечення від 06.12.2016 №55, та письмові додаткові пояснення, зазначивши наступне. У виконавчому комітеті Знам'янської міської ради відбулося скорочення штату внаслідок змін в організації виробництва і праці шляхом оптимізації чисельності працівників, зокрема створення на основі двох відділів, а саме відділу кадрової роботи та організаційного відідлу, одного відділу організаційно-кадрової роботи, зі скороченням п'яти конкретних посад. Розпорядженням міського голови «Про вивільнення працівників у зв'язку з реорганізацією та прийняттям структури та загальної чисельності апарату Знам'янської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів міської ради» від 27.04.2016 №161-к вирішено попередити працівників про вивільнення, зокрема і працівників відділу кадрової роботи, і працівників організаційного відділу. У зв'язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному з 25.04.2016 по 07.05.2016, її з вказаним розпорядженням ознайомлено 10.05.2016. З метою дотримання вимог ч.2 ст.40, ст.42, ст.43 КЗпП України, 11.05.2016 ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності (штату) працівників з 04.07.2016. Одночасно з попередженням про наступне вивільнення ОСОБА_1 запропонована інша вакантна посада в структурі виконавчих органів міської ради, від якої вона відмовилася, про що складено акт від 11.05.2016. Крім того, 17.05.2016 їй були запропоновані інші вакантні посади, від яких вона також відмовилася. Позивач має вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та кваліфікацію юрист. Вакантної посади юриста у виконавчому комітеті Знамянської міської ради та його структурних підрозділах з дати попередження позивача про наступне вивільнення по дату звільнення, тобто у період з 11.05.2016 по 24.10.2016, не було, тому їй була запропонована інша робота, яку б вона могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду, у тому числі керівного. Вимога позивача до роботодавця запропонувати їй посаду у новоствореному відділі організаційно-кадрової роботи не має правових підстав, оскільки чинне трудове законодавство не містить обов'язку роботодавця пропонувати працівнику, що вивільняється, конкретну посаду у конкретному структурному підрозділі, а лише містить вимогу запропонувати йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо. За відсутності згоди ОСОБА_1 зайняти одну із запропонованих вакантних посад, виконавчий комітет Знамянської міської ради не мав можливості перевести її на іншу роботу, тому був змушений звільнити за п.1. ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Таким чином, при звільненні позивача були дотримані вимоги ч.2 ст.40, ст.42, ч.3 ст.49-2 КЗпП України, а тому немає підстав вважати звільнення ОСОБА_1 незаконним. Крім того, виконавчий комітет Знамянської міської ради при проведенні звільнення у межах однорідних професій і посад провів перестановку (перегрупування) працівників та здійснив переведення працівників, посади яких скорочуються, за їх згодою на інші посади. З 01.07.2016, згідно з рішенням від 22.04.2016 №194, введені в дію нова структура та штати Знам'янської міської ради, її виконавчого комітету та виконавчих органів. На підставі заяв працівників, посади яких скорочуються та відповідно до розпоряджень міського голови №298-к, №297-к від 01.07.2016 головних спеціалістів відділу кадрової роботи та організаційного відділу переведено на посади головних спеціалістів відділу організаційно-кадрової роботи, згідно з розпорядженням №285-к від 30.06.2016 начальника організаційного відділу - на посаду начальника відділу організаційно-кадрової роботи, згідно з розпорядженням №286-к від 30.06.2016 оператора комп'ютерного набору відділу кадрової роботи - на посаду оператора комп'ютерного набору відділу загального контролю та звернень громадян. Дії виконавчого комітету Знам'янської міської ради при звільненні ОСОБА_1 є правомірними, доказів заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру ОСОБА_1 не надано, з чого виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди також не зрозуміло, тому підстав для стягнення моральної шкоди немає. Крім того, зазначили, що ст.42 КЗпП України дає право адміністрації при скороченні чисельності, штату працівників надавати переважне право на залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Таке право отримало в юриспруденції назву «переважне право» на залишення на роботі. У процесі визначення такого «переважного права» працівника на залишення на роботі роботодавцем враховуються такі обставини, як наявність відповідної освіти, післядипломну підготовку, документи на підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних, відсутність зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваної роботи, дотримання строків доручених завдань тощо. При цьому, порівняльний аналіз кваліфікації і продуктивності праці здійснюється лише за наявності певної кількості працівників, коли одних можна залишити на роботі, а інших звільнити. Виконавчий комітет при проведенні звільнення працівників у межах однорідних професій і посад здійснив переведення працівників, посади, яких скорочуються, за їх згодою на інші посади. Таким чином, після здійснення переведень працівників питання «переважного права» на залишення на роботі залишилося актуальним лише щодо позивача ОСОБА_10 Тому, запропонувавши їй згідно з повідомленнями зайняти вакантні посади, які відповідають рівню її освіти, кваліфікації, досвіду роботи, роботодавець виконав свій обов'язок щодо працевлаштування позивача. ОСОБА_1 починаючи з 25.04.2016 (від прийняття рішення про зміну структури) і по день звільнення 24.10.2016 була відсутня на роботі в зв'язку із тимчасовою непрацездатністю 124 календарних дні, що підтверджується копіями лікарняних.

Заслухавши позивача, представника позивача та представників відповідачів, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1, оригінал якої оглянуто у судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_1 з 21.12.2010 працювала у виконавчому комітеті Знам'янської міської ради Кіровоградської області на посаді начальника відділу кадрової роботи. З 07.04.2014 по 01.12.2015 обіймала посаду керуючої справами (секретаря виконкому). Сьомий ранг посадової особи органів місцевого самоврядування ОСОБА_1 присвоєно 07.04.2014.

Розпорядженням Знамянського міського голови Філіпенка С.І. «Про звільнення ОСОБА_1» від 24.10.2016 №512-к позивача звільнено з займаної посади начальника відділу кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради у зв'язку зі скороченням штату з 24.10.2016 (п.1 ст.40 КЗпП України).

Підставою для видання оскаржуваного розпорядження є рішення Знам'янської міської ради «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Знам'янської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів міської ради» від 22.04.2016 №194 та розпорядження міського голови «Про вивільнення працівників у зв'язку з реорганізацією та прийняттям структури та загальної чисельності апарату Знам'янської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів міської ради» від 27.04.2016 №161-к.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з абзацом 3 статті 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», посадами в органах місцевого самоврядування є посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Статтею 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачені підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування. Згідно з частиною 1 цієї статті, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов'язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до рішенням одинадцятої сесії Знамянської міської ради сьомого скликання «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Знамянської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів міської ради» від 22.04.2016 №194, з 01.07.2016 зменшено загальну чисельність апарату Знамянської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів міської ради, шляхом скорочення посад, зазначених у додатку 1. Тобто, відбулося скорочення штату працівників. Зокрема, утворено новий структурний підрозділ без статусу юридичної особи - відділ оргнізаційно-кадрової роботи шляхом злиття структурних підрозділів виконавчого комітету - відділу кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради та організаційного відділу виконавчого комітету Знамянської міської ради. Як встановлено із Положення про відділ організаційно-кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 22 липня 2016 року №269, до нього перейшли основні повноваження організаційного відділу та відділу кадрової роботи.

У правовій позиції, висловленій судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 11.07.2012 №6-65цс12, роз'яснено що ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичиної оособи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч.2 ст.40, ст.ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Розпорядженням міського голови «Про вивільнення працівників у зв'язку з реорганізацією та прийняттям структури та загальної чисельності апарату Знам'янської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів міської ради» від 27.04.2016 №161-к вирішено попередити працівників про вивільнення, зокрема і працівників відділу кадрової роботи, і працівників організаційного відділу. Інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці доведено до відома державної служби зайнятості 29.04.2016.

ОСОБА_1 ознайомлена з зазначеним розпорядженням 10.05.2016 - перший день виходу на работу з лікарняного. Наступного дня - 11.05.2016 позивачу надано для ознайомлення попередження про звільнення з посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності (штату) працівників з одночасною пропозицією переведення на посаду заступника начальника управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Знамянської міської ради. Як вбачається з акту та не заперечується позивачем, остання відмовилася від ознайомлення з даним попередженням, його отриманням та відповідно від запропонованої посади.

У подальшому, 17.05.2016 ОСОБА_1 надавалися для ознайомлення шість попереджень про звільнення з посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності (штату) працівників. При цьому, пропонувалося переведення на наступні посади: головного спеціаліста відділу культури та туризму виконавчого комітету Знамянської міської ради; головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Знамянської міської ради (тимчасово, на час перебування штатного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку); провідного спеціаліста відділу прийому громадян та прийняття рішень управління соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради; головного спеціаліста відділу прийому громадян та прийняття рішень управління соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради; провідного спеціаліста Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконавчого комітету Знамянської міської ради; державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Знамянської міської ради (тимчасово, на час перебування штатного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку). ОСОБА_1, ставлячи підпис та дату на вказаних попередженях, просила зпропонувати їй посаду у новоствореному відділі організаційно-кадрової работи, враховуючи її переважне право на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю. Зазначила також, що запропоновані посади не відповідають її професії, спеціальності та кваліфікації.

В абзацах 1 та 4 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 вказано, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

У правовій позиції, висловленій судовою палатою у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 01.04.2015 №6-40цс15, роз'яснено, що частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частинами першою та третьою статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Представниками відповідачів під час розгляду справи до суду подавалися декілька довідок, різних за змістом, щодо наявних вакантних посад в структурних підрозділах виконавчого комітету Знамянської міської ради у період з 10.05.2016 по 24.10.2016. При цьому, представник відповідача - Знамянського міського голови Філіпенка С.І., в судовому засіданні просив суд прийняти до уваги лише останню довідку за підписом Знамянського міського голови від 30.03.2017 №01-27/29/1, зазначивши, що інформація саме в цій довідці є вірною. У зв'язку з цим, суд, перевіряючи дотримання відповідачем вимог трудового законодавства щодо обов'язку запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі вакансії, які існували на підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, приймав до уваги саме цю довідку.

З інформації, яка міститься в даній довідці вбачається, що з 10.05.2016 по 24.10.2016 було 13 вакантних посад, 7 з яких були запропоновані, 6 не пропонувалися.

Зокрема, посади начальника управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Знамянської міської ради, начальника відділу архітектури та містобудування управління містобудування, архітектруи та житлово-комунального господарства міської ради (тимчасово, на час перебування штатного працівника на військовій службі за контрактом до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію); начальника відділу економічного розвитку, промисловості, інфраструктури та торгівлі виконавчого комітету Знамянської міської ради; головного спеціаліста відділу загального, контролю та роботи зі зверненнями громадян виконавчого комітету Знамянської міської ради (тимчасово, на час перебування штатного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку); головного спеціаліста апарату управління Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради не пропонувалися у зв'язку з відсутністю у позивача відповідної освіти.

Посада провідного спеціаліста апарату управління Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради (тимчасово, на час перебування штатного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) не пропонувалася у зв'язку з тим, що позивачу була запропонована рівнозначна посада в управлінні соціального захисту постійного характеру.

Диплом спеціаліста свідчить про те, що ОСОБА_1 у 2004 році закінчила Національну юридичну акдемію України імені Ярослава Мудрого, отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста. У 2008 році ОСОБА_1 у цьому ж навчальному закладі здобула освітньо-кваліфікаційний рівень «магістр», на що вказує диплом магістра.

Суд, вивчаючи посадові інструкції всіх відповідних посад, встановив, що посади головного спеціаліста відділу загального, контролю та роботи зі зверненнями громадян виконавчого комітету Знамянської міської ради (тимчасово, на час перебування штатного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку); головного спеціаліста апарату управління Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради; провідного спеціаліста апарату управління Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради (тимчасово, на час перебування штатного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), які не пропонувалися позивачу, передбачають наявність у особи вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра або спеціаліста, тобто відповідали рівню освіти, кваліфікації.

Водночас, чотири з запропонованих посад, мають кваліфікаційні вимоги, яким позивач не відповідала, зокрема: 1) посада заступника начальника управління містобудуваня, архітектури та житлово-комунального господарства Знамянської міської ради - начальника відділу житлово-комунального господарства управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Знамянської міської ради передбачає наявність вищої освіти відповідного професійного спрямування, стаж роботи за фахом в органах місцевого самоврядування, на державній службі не менше трьох років або стаж роботи за фахом в інших сферах діяльності не менше п'яти років; 2) посада головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Знамянської міської ради передбачає наявність вищої освіти відповідного професійного спрямування, стаж роботи за фахом в органах місцевого самоврядування, на державній службі не менше трьох років або стаж роботи за фахом в інших сферах діяльності не менше п'яти років; 3) посада провідного спеціаліста Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконавчого комітету Знамянської міської ради передбачає наявність повної вищої освіти за фахом соціальний педагог або спеціаліст з соціальної роботи за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра; 4) посада головного спеціаліста відділу культури та туризму виконавчого комітету Знамянської міської ради передбачає наявність вищої освіти відповідного професійного спрямування.

Крім того, внаслідок введеня в дію нового штатного розпису з 01.07.2016, тобто в період між попередженням про звільнення позивача та виданням розпорядження про звільнення були утворені нові посади (як вбачається з штатного розпису), які відповідали освіті, кваліфікації позивача, але не були запропоновані та не зазначені відповідачем у довідці від 30.03.2017 №01-27/29/1, а саме посада начальника відділу організаційно-кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради; дві посади головних спеціалістів відділу організаційно-кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради.

Як зазначили представники відповідачів у судовому засіданні, посади в новоствореному відділі організаційно-кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради позивачу не пропонувалися, оскільки вони ще 29.04.2016 були запропоновані іншим особам, які і були переведені з посад, які також скорочувалися. Так, відповідно до розпоряджень міського голови №298-к, №297-к від 01.07.2016 головних спеціалістів відділу кадрової роботи ОСОБА_6 та організаційного відділу ОСОБА_7 переведено на рівнозначні посади головних спеціалістів відділу організаційно-кадрової роботи, згідно з розпорядженням №285-к від 30.06.2016 начальника організаційного відділу ОСОБА_11 - на рівнозначну посаду начальника відділу організаційно-кадрової роботи. Вказаним особам пропонувалися лише по одній посаді, на зайняття яких вони і погодилися. При цьому представник відповідача міського голови наполягав на тому, що таке переведення вказних осіб є перегрупуванням працівників, що являється прерогативою саме міського голови.

Однак, як зазначив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 06.11.1992 №9, перестановка (перегрупування) працівників має місце коли більш кваліфікований працівник, посада якого скорочується, переводиться з його згоди на іншу посаду, з якої звільняють з цих підстав менш кваліфікованого працівника. У даному ж випадку зазначені особи ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 були переведені на посади в новоствореному відділі.

Доказів, які б підтверджували неможливість запропонувати позивачу всі вакантні посади, відповідачем надано до суду не було як і не спростовано ту обставину, що останній не мав можливості перевести позивача за його згодою на одну із посад у новоствореному відділі.

Суд вважає помилковою позицію представників відповідача про те, що в даному випадку, тобто в процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненю у зв'язку зі скороченням штату працівників на вакантні посади, правила про перевагу на залишення на роботі, передбачені статтею 42 КЗпП України, не діють.

Статтею 42 Кодексу законів про працю України передбачене переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Так, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Вирішення питання щодо того, хто із працівників має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, - сфера компетенції роботодавця. Його завдання - переконливо довести у разі виникнення спору в суді, за якими критеріями ним було надано перевагу тому чи іншому працівникові.

Вищезазначене дає суду підстави для висновку, що в період між попередженням позивача про звільнення із займаної посади - 11.05.2016 до самого звільнення 24.10.2016 існували вакантні посади, які не були запропоновані, в тому числі у новоствореному відділі, куди пропонувалось перевестися іншим працівникам, а відтак існувала можливість для працевлаштування позивача, в тому числі на посаду у новоствореному відділі, яку роботодавець - відповідач, всупереч ч.3 ст.49-2 КЗпП України, не реалізував, вимоги статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі також не врахував, а тому таке звільнення ОСОБА_1 не можна вважати законним.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71, ст.86 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов'язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі.

Перевіривши юридичну та фактичну обгрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд дійшов висновку, що розпорядження Знамянського міського голови про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області є протиправним, а відтак підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому, повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте, така підстава у даному випадку відсутня.

Отже, при вирішенні питання щодо поновлення позивача на роботі суд виходить із того, що оскаржуване розпорядження про звільнення від 24.10.2016 №512-к підлягає визнанню протиправним та скасуванню, відповідно, позивач повинен бути поновлений на посаді, з якої він незаконно звільнений, а саме на посаді начальника відділу кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області.

Згідно з абзацом 10 п.10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Враховуючи зазначену рекомендацію Пленуму при прийнятті рішення у даній справі, суд виходить із того, що останній робочий день позивача припадав на 24.10.2016. Саме вказана дата зазначена в розпорядженні Знамянського міського голови Філіпенка С.І. від 24.10.2016 №512-к як день, з якого позивача звільнено з посади, і 24.10.2016 у трудовій книжці позивача зроблено запис про звільнення.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.241-1 КЗпП України, строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Отже, виходячи з того, що в розпорядженні про звільнення зазначено «звільнити з 24.10.2016», позивач вважатиметься звільненим з наступного дня, а саме з 25.10.2016, а 24.10.2016 вважається останнім робочим днем позивача. При цьому, 25.10.2016 є першим днем вимушеного прогулу позивача.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

В абзаці 5 п.10.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок).

Визначаючи розмір середнього заробітку втраченого позивачем у зв'язку із вимушеним прогулом, суд виходить із того, що період вимушеного прогулу становить 137 робочих днів з 25.10.2016 по 12.05.2017 (день прийняття постанови суду).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області від 26.04.2017, середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 277 грн. 72 коп.

У зв'язку з чим, з виконавчого комітету Знамянської міської ради підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 38047 грн. 64 коп. Вказана сума утворюється шляхом множення кількості днів вимушеного прогулу на розмір середньоденного заробітку (137 х 277,72 = 38047, 64).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання постанови.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України, постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Враховуючи наведені норми процесуального закону, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Щодо вимоги ОСОБА_13 про стягнення 10000 грн. моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом вимог п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Підтверджуючих фактів заподіяної позивачеві моральної чи фізичної шкоди, страждань або втрат немайнового характеру, не встановлено, а відтак, суд не вбачає підстав для задоволення цієї позовної вимоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Як передбачено ч.1 ст.94 КАС україни, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав строною у справі або якщо строною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем подано клопотання про визначення грошового розміру судових витрат, які повинні бути компенсовані позивачу та присудження судових витрат, до якого долучені документи, що підтверджують понесення нею витрат на суму 6800 грн.

Сплата судового збору за подання даної позовної заяви була відстрочена за клопотанням позивача ухвалою від 25.11.2016 до ухвалення судового рішення у даній справі.

З урахуванням викладеного, підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. та на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в сумі 6800 грн. за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області.

Керуючись ст.ст.2, 11, 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158-163, 167, 255, 257 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Знамянського міського голови Філіпенка Сергія Івановича, виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Знамянського міського голови Філіпенка С.І. «Про звільнення ОСОБА_1» від 24.10.2016, №512-к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області з 25.10.2016.

Стягнути з виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.10.2016 по 12.05.2017 в сумі 38047 (тридцять вісім тисяч сорок сім) грн. 64 коп. з відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської областісудовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнуваньвиконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в сумі 6800 (шість тисяч вісімсот) грн.

Постанову суду допустити до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кадрової роботи виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Повний текст постанови складено 16.05.2017.

Суддя Знам'янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва