Справа № 2а-7853/11/1470
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 квітня 2017 р. Справа № 2а-7853/11/1470

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Кононенка Д.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна",
до за участю: представників позивача: Квашук О.Д., Негрут І.О. представника відповідача: Гаргауна Я.І.Спеціалізованої деоржавної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС ,
провизнання протиправним та скасування податкового повідомленн- рішення № від 01.06.2011р.,
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Дікергофф Цемент Україна» (правонаступник ПАТ «Югцемент») звернулось до адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача № від 01.06.11, яким товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 10260 гривень, та № від 01.06.11, яким товариству зменшено суму від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 9028406,00 гривень.

Свої позовні вимоги ПАТ «Дікергофф Цемент Україна» обґрунтував тим, що має весь пакет документів щодо правовідносин свого часу з контрагентами ТОВ «Дікергофф/Україна», ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» та ТОВ «Альянс+», а відповідач під час винесення спірних податкових повідомлень-рішень безпідставно заперечив можливість врахування сплачених на користь цих контрагентів коштів до податкового кредиту, помилково кваліфікуючи зазначені господарські операції як безтоварні та нікчемні. Позивач послався на наявність низьки судових рішень, які набрали законної сили щодо визнання правомірними формування податкового кредиту позивача за рахунок управлінських послуг ТОВ «Дікергофф/Україна».

Також позивач вказує на те, що в податковому повідомленні-рішенні В4№ зменшено бюджетне відшкодування на 2775174 гривні, які до цього самим же відповідачем і були визначені до збільшення рішенням від 31.05.10.

Щодо реєстрації податкових накладних за жовтень, листопад та грудень 2010 року, позивач послався на те, що по зазначеному факту вже є декілька судових рішень, які визнали правомірними такі дії товариства.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення обґрунтував тим, угода між позивачем та ТОВ «Дікергофф/Україна», щодо надання управлінських послуг є штучною, не має економічної мети, а тому не може прийматися до уваги для цілей оподаткування. З цього приводу є судова практика, як на користь платника податків, так і на користь податкового органу. ПАТ «Дікергофф Цемент Україна» мав серед своїх постачальників товарів та послуг ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» та ТОВ «Альянс+», які не знаходяться за місцем своєї реєстрації, мали у ланцюгах постачальників сумнівним підприємства, а тому сплачені на їх користь кошти на можуть бути віднесені до податкового кредиту. З приводу зменшення бюджетного відшкодування на 2775174 гривні, то дійсно раніше 31.05.10 податковим повідомленням-рішенням №/0 позивачу було збільшено зазначену суму бюджетного відшкодування, позивач не погодився з цим і оскаржив його, після чого у своєї звітності продовжував відображати від'ємне значення на 2775174 гривні менше.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Югцемент» зареєстровано в якості юридичної особи 17.03.94. Основними видами діяльності ПАТ «Югцемент» є виробництво цементу, оптова торгівля будівельними матеріалами, добування вапняку, гіпсу та крейди та ін.

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 16.07.15 ПАТ «Югцемент» було припинено шляхом приєднання до ПАТ «Дікергофф Цемент Україна», якому з 01.01.16 перейшло все майно, майнові та немайнові права та обов'язки ПАТ «Югцемент».

В період з 04.05.11 по 18.05.11 СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві провела позапланову виїзну перевірку ПАТ "Югцемент", за результатами якої складено Акт №623/36/00293031 від 20.05.11.

Окрім іншого, ревізори дійшли висновку про завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за лютий 2011 року по ТОВ «Альянс+» у розмірі 10260 гривень, а також завищення залишку від'ємного значення за попередні податкові періоди, який після бюджетного відшкодування включаються до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 9062230 гривень.

01.06.11 уповноваженою особою СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві прийнято податкові повідомлення-рішення № про зменшення суми бюджетного відшкодування ПАТ «Югцемент» на суму 10260 гривень, та № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість ПАТ «Югцемент» на суму 9028406 гривень.

Суд досліджував аргументи та заперечення сторін, стосовно кожного епізоду податкового правопорушення окремо.

1. 04.08.10 ПАТ «Югцемент» уклав договір №16-070-10 з ТОВ «Альянс+», предметом якого є виконання останнім шефмонтажних (нагляд за встановленням (монтажем) обладнання) й пусконалагоджувальних робіт механічної частини та системи управління обладнанням вугільного відділення.

Загальну вартість робіт за договором 678600 гривень, у тому числі ПДВ 113100 гривень.

За актами приймання-передачі виконаних робіт за серпень, вересень та жовтень 2010 року, ТОВ «Альянс+» виконав роботу у повному обсязі, а ПАТ «Югцемент» прийняв її.

ТОВ «Альянс+» видав на адресу ПАТ «Югцемент» три податкові накладні №0831314 від 31.08.10 на суму ПДВ 57801,82 гривень, №0930314 від 30.09.10 на суму 26573,38 гривень та №1029314 від 29.10.10 на суму 25884,80 гривень.

Зазначені суми ПАТ «Югцемент» відобразив у власному податковому обліку в якості податкового кредиту, а в лютому 2011 року, частини з цією суми в розмірі 10260 гривень була заявлена до бюджетного відшкодування.

Відповідно до Акту перевірки, податківцями заперечується можливість врахування зазначеної суми у податкового кредиті, та відповідно право позивача на її бюджетне відшкодування на тій підставі, що стан платника 23 - місцезнаходження не встановлено, а також те, що ТОВ «Альянс+» свій власний податковий кредит формував за рахунок ТОВ «Е-Восток України» та ТОВ «Елфра Дисплей», які є сумнівними підприємствами, що підозрюються у участі у схемах з ухилення від оподаткування, та стосовно яких податковою міліцією порушено кримінальну справу за ознаками злочинів передбачених ст.205, 358 КК України.

Відповідно ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є господарська операція з постачання товарів, постачання послуг, ввезення товарів (послуг) на митну територію України, вивезення товарів (послуг) у митному режимі експорту.

Відповідно до ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Таким чином, відповідно до Кодексу у підприємства є право на включення до податкового кредиту сплачених сум іншому платнику податку за умови проведення реальної господарської операції та наявності первинних документів, які підтверджують її проведення.

Аналогічне регулювання має і податок на прибуток підприємств у ст. 138 ПК України (на час виникнення спірних відносин).

У будь-якому випадку, відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин безтоварності та не реальності господарських договорів покладено на податковий орган, а не на платника податків.

На думку суду, відповідачем таких доказів не надано, а висновки, зроблені в Акті перевірки є бездоказовими.

Та обставина, що зазначені постачальники товарів та послуг мали правовідносини з підприємствами, які підозрюються у фінансових та податкових зловживаннях, навіть у разі доведеності участі цих підприємств у протиправній діяльності з ухилення від оподаткування, жодним чином не може створювати правових наслідків для їх наступних контрагентів, зокрема для ПАТ «Югцемент» (ПАТ «Дікергофф Цемент Україна»).

Законодавством України не передбачено солідарної відповідальності для всього ланцюга постачальників. Кожний суб'єкт господарювання несе відповідальність за дотримання юридичної чистоти лише власної господарської операції, і не може відповідати за дії інших учасників.

На переконання суду, якщо податковий орган мотивує своє рішення про позбавлення платника податків права на віднесення сплачених постачальникам коштів до податкового кредиту та витрат, тим, що на його думку відбулася фіктивна операція по штучному нарощуванню цих показників, то цьому повинно передувати доведеність цієї діяльності платника податків або його контрагентів у порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ч.4 ст.72 КАС України належним способом доказування зазначених обставин може бути лише вирок суду, який набрав законної сили.

Але такого документу відповідачами не надано.

Відповідач невиправдано спрощує процес доведення факту відсутності реальних господарських операцій та перебільшує юридичне значення власних Актів про неможливість проведення зустрічних перевірок.

По жодному з цих підприємств-контрагентів відсутні вироки суду щодо засудження їх керівників чи засновників за діяльність пов'язану з ухиленням від сплати податків, створенням фіктивного підприємства та ін.

За таких обставин суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позову в цій частині.

2. 22.02.10 ПАТ «Югцемент» уклав договір купівлі-продажу природного газу №22/02-1ПР з ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» на суму 9149329,00 гривень, в тому числі ПДВ на суму 1524888,17 гривень.

Зазначені кошти в сумі 1524888,17 гривень позивач врахував у власному податковому обліку в якості податкового кредиту.

В Акті перевірки №623/36/00293031 від 20.05.11 та відповідно у податковому повідомленні-рішенні № зазначений факт стосується лише суми 24888,17 гривень, яку відповідач вважає безпідставно заявлену позивачем у травні 2010 року.

Разом з тим, зазначене питання вже було предметом судового розгляду. Так, по справі №2а-5503/10/1470 досліджувалось питання правомірності формування податкового кредиту на суму 1500000 гривень сформованого на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» за поставку природного газу за договором №22/02-1ПР від 22.02.10.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.10.10 позов ПАТ «Югцемент» задоволено повністю та визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 20.08.10 р. №/0.

Судом встановлено, що договір між ПАТ «Югцемент» та ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» є реальним, товарним, що підтверджується первинними документами, розрахунками між сторонами, а також підтверджується у тому числі третьою стороною ПАТ «Миколаївгаз», який надав власні транспортні мережи для постачання газу.

15.12.14 ухвалою Вищого адміністративного суду України зазначене постанова МОАС залишена в силі.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що обставини правомірність цього правочину між позивачем та ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» вже встановлені судовим рішенням в адміністративній справ, що набрало законної сили, позов в цій частині також належить задовольнити.

3. 10.04.08 ПАТ «Югцемент» уклав договір про надання управлінських послуг з ТОВ «Дікергофф/Україна» №8-70, предметом якого, є надання позивачу, керуючою кампанією комплексу управлінських послуг: консультаційні послуги технічного характеру, консультаційні послуги ведення фінансової документації, консультаційні послуги з кадрової політики, надання маркетингових послуг, послуг у сфері інформаційних технологій, надання юридичних послуг.

Відповідно до п.3.1 договору, щомісячна вартість управлінських послуг за договором дорівнює 528000,00 гривень, з них податок на додану вартість 88000,00 гривень.

В Акті перевірки №623/36/00293031 від 20.05.11 та відповідно у податковому повідомленні-рішенні № зазначений факт стосується лише суми 880000 гривень, яку відповідач вважає безпідставно заявлену позивачем у жовтні 2009, листопаді 2009, грудні 2009, лютому 2010, березні 2010, серпні 2010, вересні 2010 та січні 2011.

Разом з тим, зазначене питання вже було неодноразово предметом розгляду по іншим адміністративним справам. Так, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.14 по адміністративній справі №814/4529/13-а було визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 31.05.10, яким визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 959244 гривень основного зобов'язання та 959244 гривень штрафу. Зазначене податкове повідомлення-рішення ґрунтувалось на Акті перевірки від 21.05.10 за №№627/23-00293031 та на тих саме висновках податківців про неможливість врахування у податковому обліку витрат за договором про надання управлінських послуг з ТОВ «Дікергофф Україна» №8-70.

Зазначеним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що надані ПАТ «Югцемент» акти виконаних-робіт є достатніми та належними документами, які можуть підтвердити факт надання управлінських послуг.

Аналогічне судове рішення по адміністративний справі №2а-4619/10/1470 від 13.10.14, яким також встановлено належність Актів виконаних робіт, як достатніх документів, що підтверджують факт надання управлінських послуг за договором про надання управлінських послуг з ТОВ «Дікергофф Україна» №8-70.

Аналогічні висновки, викладені також і в постанові МОАС від 07.09.15 по адміністративній справі №814/2111/15, яке також набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову і в цій частині.

4. Відповідно до Акту перевірки №623/36/00293031 від 20.05.11 встановлено завищення суми від'ємного значення за жовтень 2010 року на суму 2108369 гривень, за листопад 2010 року на 597386 гривень, за грудень 2010 року на суму 2522515 гривень, всього на суму 5228270 гривень.

Відповідачем заперечується право ПАТ «Югцемент» включити до складу податкового кредиту зазначені суми, оскільки вони були отримані покупцем не у звітному періоді, на який припадає дата виникнення податкового зобов'язання продавця.

На думку податкового органу, що якщо платник податку, який не отримав податкову накладну, але оплатив товари (послуги) та отримав їх, має право включити до складу податкового кредиту звітного періоду суму сплаченого у ціни товару (роботи, послуги) податку на додану вартість виключно за умови подання разом з декларацією за звітний податковий період заяви зі скаргою на такого постачальника.

Відповідно до позиції відповідача, Законом України «Про податок на додану вартість» не передбачено можливості для платника податків приймати самостійне рішення щодо відстрочення реалізації своїх прав на отримання (формування) податкового кредиту в іншому податковому періоді ніж у тому, коли у продавця товару (робіт, послуг) виникло податкове зобов'язання. Тобто, якщо на дату виникнення права на податковий кредит платник таким правом не скористався, то вважається, що ним прийнято рішення не формувати податковий кредит з використанням зазначених сум податку.

З цієї позицію відповідача суд погодитися не може.

Згідно пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (якій регулював спірні правовідносини на 2010 рік), сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникало незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Слід зазначити, що норми Закону України «Про податок на додану вартість» не містили заборон щодо включення платником податку суми сплаченого та підтвердженого податковою накладною податку одного періоду до складу податкового кредиту іншого (більш пізнього) періоду.

Посилання відповідача на необхідність дотримання позивачем приписів п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону №168/97-ВР суд вважає безпідставним, оскільки дотримання порядку встановленого зазначеною нормою є правом, а не обов'язком платника податку, про що відповідач, до речі, зазначає у своїх запереченнях.

При цьому, необхідно враховувати терміни позовної давності, що були встановлені ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Норми цієї статті застосовувались до порядку визначення податкових зобов'язань, а також повернення надміру сплачених або відшкодованих податків і зборів (обов'язкових платежів). Оскільки податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом та виписується у момент виникнення податкового зобов'язання, то до неї також застосовувалися норми зазначеного вище Закону. Аналогічне правило застосовувалось і під час формування податкового кредиту.

У зв'язку з цим, податкова накладна, отримана до закінчення термінів позовної давності, могла бути використана для отримання податкового кредиту.

Лише з 01.01.11 з дати набрання чинності Податковим кодексом України, зазначене право платника податків було обмежено 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної (п.198.6 ст.198). Натомість на час спірних правовідносин Закон України «Про податок на додану вартість» таких обмежень не містив.

До речі саме такої позиції на той час дотримувалась і ДПА України у своїх листах №15155/7/16-1517-10 від 10.08.06, №7681/7/16-1117 від 14.04.08.

До того ж, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №2а-6233/11/1470 було задоволено позов ПАТ «Югцемент», яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 04.04.11, яке включало в собі ти ж самі правопорушення щодо формування податкового кредиту за жовтень, листопад та грудень 2010 року на підставі податкових накладних минулих податкових періодів, які своєчасно не були включені у податкові періоди в яких виникли зобов'язання.

Зазначене судове набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову і в цій частині.

5. Відповідно до Акту перевірки №623/36/00293031 від 20.05.11 встановлено завищення суми від'ємного значення на суму 2775174 гривень за 9 місяців 2009 року.

Зазначена суму 2775174 гривень входить у загальну суму розміру від'ємного значення (9028406 гривень), який був зменшений податковим повідомленням-рішенням відповідача № від 01.06.11.

Але, необхідно врахувати, що за результатами попередньої перевірки - Акт №627/2301/293031 від 21.05.10, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким на зазначену суму 2775174 гривень було збільшено суму бюджетного відшкодування позивача.

Тобто, раніше позивач включив зазначену суму до від'ємного значення 2775174 гривень саме на підставі податкового повідомлення-рішення відповідача, та отримав бюджетне відшкодування на зазначену суму.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №814/2111/15 від 07.09.15 позов ПАТ «Югцемент» задоволено, а податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.06.10 визнано протиправним та скасоване.

По особовому рахунку позивача проведено зменшення від'ємного значення на суму 2775174 гривень, відповідно до постанови МОАС від 07.09.15, яка набрала законної сили. Тобто, ПАТ «Дікергофф Цемент Україна» повернула до бюджету 2775174 гривень, які позивачем було отриманні на підставі податкового повідомлення-рішення №/0 від 01.06.10.

Таким чином, в теперішній час баланс розрахунків між бюджетом та позивачем з приводу від'ємного значення 2775174 гривень є рівним.

А за таких обставин, додаткове зменшення від'ємного значення позивачу на суму 2775174 гривень, є необґрунтованим, а рішення відповідача в цій частині підлягає скасуванню.

Позов задовольнити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві від 01.06.2011 року № та № .

3. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 25.04.17

Суддя В.В. Біоносенко