Справа № 353/1003/16-а,2-а/353/13/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4414/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 на постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовом до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 про скасування постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 143725 від 09.11.2016 року.

Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 року позов задоволений: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 143725 від 09.11.2016 року і закрито провадження у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідач інспектор роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права і процесуального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає про правомірність винесення оскаржуваної постанови. Зокрема, вказує на наявність доказів які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2, а саме факт скоєння позивачем правопорушення підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського, який доданий до апеляційної скарги. Суд першої інстанції вважав пояснення позивача доказом без їх оцінки та обєктивного дослідження таких доказів у справі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, а тому суд ухвалив проводити розгляд справи відповідно до ст.ст. 41, 196 КАС України та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.11.2016 року інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Івано-Франківську лейтенантом поліції ОСОБА_1 відносно позивача ОСОБА_2 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 143725 від 09.11.2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням стягнення в розмірі 255 грн. з тих підстав, що позивач о 13 год. 40 хв. по вул. Тисменицькій (заправка WOG) у м. Івано-Франківську, керуючи автомобілем «Ford Transit», порушив вимоги дорожньої розмітки 1.3, перетнувши її з виїздом на зустрічну смугу руху, чим порушив вимоги п. 8.5 ПДР України.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що на підтвердження правомірності свого рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності відповідачем не додано жодних доказів про вчинення позивачем згаданого адміністративного правопорушення. Не вбачається таких доказів і з самої оскаржуваної постанови.

З такими висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 8.5 ПДР України передбачено, що дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює. Пунктами 8.5.1, 8.5.2 ПДР України передбачено поділ дорожньої розмітки на горизонтальну та вертикальну, а також обумовлено її вигляд та спосіб нанесення. Дорожня розмітка 1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Органами (посадовими особами) Національної поліції України на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу (неповага до суду, що виразилась у злісному ухиленні від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача або в непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого чи в порушенні порядку під час судового засідання) та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженого наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із постанови у справі про адміністративне правопорушення 09.11.2016 року, водій ОСОБА_2 о 13 год. 40 хв. по вул. Тисменицькій (заправка WOG) м. Івано-Франківську, керуючи автомобілем «Ford Transit», порушив вимоги дорожньої розмітки 1.3, перетнувши її з виїздом на зустрічну смугу руху, чим порушив вимоги п. 8.5 ПДР України.

За вчинення цього порушення відповідачем винесена постанова серії АР № 143725 від 09.11.2016 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 255 грн.

Апеляційний суд зазначає, що відповідачем до винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення не було додано жодного доказу, який підтверджував би факт вчинення ОСОБА_2 порушення п.8.5 ПДР і жодного такого доказу не зазначено у оскаржуваній постанові. На час розгляду справи судом першої інстанції у матеріалах справи містилася лише постанова у справі про адміністративне правопорушення, а письмових пояснень ОСОБА_2, зазначених у графі постанови «підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, запис про відмову від підпису», який заперечував вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідачем до справи не приєднано.

Отже, відповідачем не надано суду будь-яких доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Даючи правову оцінку обставинам справи, судом першої інстанції було правильно оцінено та враховано те, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом приєднаний до апеляційної скарги компакт-диск з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського від 09.11.2016 року.

Під час розгляду справи апеляційним судом було оглянуте відео з нагрудної камери поліцейського, проте, як слідує із дослідженого відеоматеріалу, на ньому зафіксована лише розмова поліцейського із ОСОБА_2В, щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, а самого порушення не зафіксовано. Крім того, в ході даної розмови позивач заперечував вчинення ним правопорушення та просив надати докази вчинення ним правопорушення.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.4 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. У оскаржуваній постанові відсутні будь-які відомості відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис та про будь-яку фіксацію.

Таким чином, відповідач не довів правомірності свого рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність постанови серії АР № 143725 від 09.11.2016 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі та її скасування. оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України належними та допустимими доказами не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Щодо правомірності судового рішення в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 247, ч. 3 ст. 284 КУпАП право закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення має лише орган, до компетенції якого віднесений розгляд справ про адміністративне правопорушення, а не адміністративний суд, який перевіряє правомірність винесеної таким органом постанови. Відтак, відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову в цій частині, тому постанова в цій частині підлягає скасуванню, як така, що винесена з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст.41,160, 195,196,198,202,205,207, 212, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2017 року у справі № 353/1003/16-а у частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, та прийняти у цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

У решті постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.П. Іщук

Судді Т.В. Онишкевич

ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі року 15.05.2017 року.