Справа № 2-а-767/10/1401
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2011-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2011 р.Справа № 2-а-767/10/1401

Категорія:10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Пісоцький О.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Милосердного М.М.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Арбузинському районі Миколаївської області на постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Арбузинському районі Миколаївської області про захист соціальних прав, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни",

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він належить до категорії громадян, які згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни" мають право на підвищення розміру пенсії, однак відповідач відмовляє в здійсненні відповідного перерахунку з 2006 року по вересень 2008 року.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що вважає його необґрунтованим.

Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2010 року позов ОСОБА_2 до УПФ України в Арбузинському районі Миколаївської області про захист соціальних прав, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" задоволений частково.

Визнано неправомірними дії УПФ України в Арбузинському районі Миколаївської області по відмові ОСОБА_2 у виплаті щомісячного підвищення у розмірі 30 відсотків від встановленої мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та в період з 22 травня 2008 року.

Зобовязано УПФ України в Арбузинському районі Миколаївської області нарахувати і виплатити ОСОБА_2 щомісячне підвищення відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та в період з 22 травня 2008 року.

В апеляційній скарзі УПФ України в Арбузинському районі Миколаївської області ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги УПФ України в Арбузинському районі Миколаївської області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач має статус: "дитина війни" (в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни"), що підтверджується відповідним посвідченням.

Протягом 2006-2008 років позивач не отримував щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на щомісячне підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, а також що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню щодо виплат підвищень до пенсії особам, які мають статус "дитини війни" з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року.

Судова колегія частково погоджується з цими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про соціальний захист дітей війни".

Зокрема, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Наявність у позивача права на призначення їй підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ст. 46).

Водночас, щодо такого його права на період 2006 року, то підвищення до пенсії дітям війни могло бути впроваджено за таких умов: поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету відповідно до вимог ст. 110 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" у редакції, викладеній у Законі України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" від 19 січня 2006 року.

Однак такі умови не настали.

Таким чином, позовні вимоги про підвищення розміру пенсії за 2006 рік є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо підвищення пенсії дітям війни у 2007 році, то п.12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" з метою приведення окремих норм Законів у відповідність із цим Законом було зупинено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік.

Проте Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року положення п.12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" з урахуванням ст. 111 цього Закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 152 Конституції України - Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, в період з 01 січня 2007 року по 09 липня 2007 року позивач також не мав права на отримання державної соціальної підтримки, оскільки норма, якою передбачено це право, була зупинена.

Разом з тим, в 2008 році між сторонами склалися правовідносини, аналогічні правовідносинам 2007 року.

Так, зміни до ст. 6 Закону, що внесені п. 41 р. 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Таким чином, у 2008 році право позивача на отримання щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виникло з 22 травня, що було вірно встановлено судом першої інстанції і в подальшому, в період з 2009 року по 2010 рік, жодним нормативним актом зупинена не була.

В апеляційній скарзі вказується, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", не застосовується для перерахунку або підвищення пенсії.

Судова колегія не приймає цей довід апелянта, оскільки за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається виключно за правилами, встановленими ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Отже, положення ч.3 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", згідно якого - мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений аб.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не може бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячного підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Також, є безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеного підвищення пенсії у вказаному розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституції України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни". Такі доводи апелянта не відповідають як нормам національного законодавства, так і міжнародного, зокрема ч.1 ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, яка є частиною законодавства України, і практиці Європейського Суду з прав людини як джерела права (справи "Качко проти України" (заява №63134/00).

Разом з тим, суд першої інстанції встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, повинен був зобовязати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до Закону, вказавши місяць та число кінцевої дати виплати.

З огляду на те, що право позивача на отримання щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було також порушено за період з 22 травня 2008 року по 07 вересня 2010 року судова колегія доходить висновку про те, що права позивача за цей період підлягають захисту.

Щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, як на підставу для відмови у задоволені позову, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України (в редакції до 30 липня 2010 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Хибним є висновок суду першої інстанцій про те, що у даному випадку встановлюється інший строк звернення до суду.

Належить врахувати, що річний строк для звернення до суду слід застосовувати у кожному випадку порушення права позивача, тобто відносно кожного місяця, в якому порушувалось право позивача на отримання підвищення до пенсії.

Доводи позивача щодо необізнаності не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Оскільки позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 27 листопада 2008 року, судова колегія приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 27 листопада 2007 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 201 КАС України підставою для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції вирішив справу з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, судова колегія на підставі п.1 ч.1 ст. 201 КАС України, вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.2 ч.1 ст. 198; п.1 ч.1 ст. 201; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Арбузинському районі Миколаївської області задовольнити частково.

Постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2010 року змінити, виклавши резолютивну частину судового рішення в такій редакції:

"Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Арбузинському районі Миколаївської області задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Арбузинському районі Миколаївської області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_2 підвищення пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", як особі, що має статус "дитина війни" (у розмірі 30% надбавки до мінімальної пенсії за віком) з 27 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 07 вересня 2010 року з урахуванням вже виплачених сум допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити."

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, однак може бути оскаржена у відповідності до положень діючого законодавства.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: