Справа № 804/191/17
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2017 р. Справа № 804/191/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування наказу,
10 січня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування наказу від 22.11.2016 №1084 «Про організацію проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1)».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 відкрито провадження у справі № 804/191/17 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 31.01.2017 о 15:45 год.. Останнє судове засідання було призначено на 24.02.2017.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2017 у справі №804/191/17 суд здійснив заміну найменування відповідача - Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на Державну податкову інспекцію у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Представник позивача в судове засідання 24.02.2017 прибув, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю. Проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечив.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, що підтверджується наявними матеріалами справи. Відповідач надав письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 не було подано у встановлений податковим законодавством строк (до 01.05.2016) податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік. Відповідач зазначив, що згідно з відомостями центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 платник податків - фізична особа ОСОБА_2 отримала доходи від ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 1648164,40 грн., у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126).
Станом на 03.08.2016 фізичною особою ОСОБА_2 декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік відповідачу не подано.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Надаючи оцінку правомірності прийняття означеного наказу від 22.11.2016 №1084 суд виходить з такого.
Як встановлено судом з тексту оскарженого наказу, підставою його прийняття стало неподання ОСОБА_2 в установлений законом строк податкової декларації про отримані доходи за 2015 рік, що у відповідності до положень п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України є підставою для призначення позапланової перевірки платника податків.
У відповідності до п.75.1.2. ст.75.1 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
У відповідності до п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Як передбачено п. 78.1.2. п. 78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом;
Відповідно до положень пп. «д» п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобовязаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобовязаний виконати всі обовязки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Як передбачено п.179.1 та п.179.2 ст.179 ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 179.7 означеної норми ПК України, фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Згідно з пп. 14.1.170 п.14.1 ст. 14 ПК України, податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пп. пп. 166.1.1, 166.3.1 п. 166.1 ст. 166 цього Кодексу, платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року. Платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати: частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.
Згідно з п. 175.1 ст. 175 зазначеного Кодексу, платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. При сплаті процентів за іпотечним житловим кредитом в іноземній валюті сума платежів за такими процентами, здійснених в іноземній валюті, перераховується у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діє на день сплати таких процентів. Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.
До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов'язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання) (пп.166.2.1 п.166.2 ст.166 ПК України).
З наведеного видно, що частина суми процентів за користування іпотечним кредитом підлягають включенню до складу податкової знижки, у випадку їх фактичного здійснення по іпотечному житловому кредиту.
Відповідно до п. п. 166.1, 166.2 ст.162 ПК України, платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.
Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.
Суд зазначає, що норма п.179.1 та п.179.2 ст.179 ПК України є загальною, у той час як у разі, коли платник податків має право на податкову знижку, підлягає застосуванню положення п.166.1.2 п.166.1 ст.166 ПК України, відповідно до якого підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.
Однак, відповідачем, незважаючи на вказані обставини та положення п.166.1.2 ст. 162 ПК України було прийнято оскаржений наказ від 22.11.2016 №1084 «Про організацію проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1)», з підстав неподання в установлений законом строк податкової декларації про отримані доходи за 2015 рік.
Окрім того, як вказує позивач, остання отримала оскаржений наказ Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.11.2016 за № 1084 лише 20.12.2016.
У той же час, суд зазначає, що за правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов'язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.
Окрім того, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.
Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що згідно з аналізованими нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою для винесення наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
З урахуванням вищенаведеного, оскаржений наказ від 22.11.2016 № 1084 відповідачем прийнято за відсутності підстав та умов, визначених пунктом 78.1.2 статті 78 та пунктом 79.2 статті 79 ПК, у зв'язку із чим означений наказ підлягає скасуванню судом.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2, 8, 10, 11, 69, 71, 86, 94, 158 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування наказу від 22.11.2016 №1084 задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.11.2016 № 1084 «Про організацію проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1)».
Стягнути з Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн.20 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1