Справа № 817/530/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2017-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 травня 2017 року Р і в н е №817/530/17

Рівненський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Комшелюк Т.О., за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Шкіндер Н.М.,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області
доОСОБА_2
про стягнення надміру виплаченої грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення надміру виплаченої грошової допомоги у сумі 3507,49 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 грудня 2014 року відповідач звернувся до позивача із заявою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Рішенням позивача від 28.08.2015 відповідачу призначена щомісячна адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога). Відповідно до чинного законодавства, особам, працездатного віку, яким призначена допомога, зобов'язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку, як безробітних. Однак, відповідач в період надання грошової допомоги, перебуваючи в трудових правовідносинах з підприємством, не поінформував позивача про своє працевлаштування, що призвело до зайвої виплати грошової допомоги.

14 листопада 2015 року позивач направив на адресу відповідача претензію №07-06/377 з вимогою в місячний термін повернути надміру виплачену грошову допомогу в розмірі 3507 грн. 49 коп. Станом на час звернення позивача до суду, кошти відповідачем не повернуті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду був належним чином повідомлений.

Під час судового розгляду справи судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Представник позивача не заперечив проти закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що провадження у справі слід закрити, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Разом з тим, згідно з пунктом 5 частини другої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 4 статті 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини 4 статті 50 КАС свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на надміру виплаченої грошової допомоги в розмірі 3507 грн. 49 коп. та стягнення цієї суми з нього як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватноправовий, а не публічний характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена у висновках Верховного Суду України у постановах від 22 вересня 2015 року по справах № 21-1884а15, №21-2209а15, від 25 травня 2016 року по справі №21-883а16, від 21 червня 2016 року по справі №21-618а16, які за змістом статті 244-2 КАС України є обов'язковим для врахування судом при застосуванні зазначених норм права.

Так, за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши надміру виплачену грошову допомогу, позивач набув право власності на неї, та йому як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Відповідно ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для закриття провадження у справі, оскільки даний спір належить розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої грошової допомоги закрити.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою до Рівненського окружного адміністративного суду не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Комшелюк Т.О.