Справа № 153/413/17
Суддя: Дзерин М. М.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2017 р. Справа153/413/17

Провадження2-а/153/10/17-а

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання Гулковської Т.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямпіль справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 в особі адвоката Мунтян Івана Юрійовича до управління соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошових коштів,

В С ТА Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 заявив позов до управління соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошових коштів. Вказав, що він має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року щорічно до 05 травня отримувати разову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Позивач отримав від відповідача у січні 2017 року відмову у виплаті йому разової щорічної грошової допомоги до 05 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно до яких йому має бути нараховано разову грошову допомогу до 05 травня в розмірі лише 920 гривень. Вважає такі дії відповідача протизаконними. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік йому до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протиправною та стягнути з відповідача на користь нього разову грошову допомогу до 05 травня, як учаснику бойових дій, за 2016 рік відповідно до ст..12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум - 4730 гривень.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився надав суду письмову заяву за вхід.№2063 від 31 березня 2017 року, в якій просив справу розглянути без його участі.

Представник відповідача управління соціального захисту населення Ямпільської РДА Вінницької області в судове засідання не з'явився надав суду запереченя.

В письмових запереченнях проти позову за підписом начальника управління соціального захисту населення (вхід.№2626 від 25 квітня 2017 року), відповідач зазначив, що статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разову грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Позивач є учасником бойових дій і у 2016 році отримав 920 гривень щорічної разової допомоги до 5 травня. На обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрів пільговиків позивач перебуває з 28 жовтня 2016 року. При нарахуванні вказаної допомоги спеціалісти управління керувалися чинним законодавством, а саме - ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №141 «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». В задоволенні позовних вимог позивача просить відмовити.

Оскільки усіма особами, які беруть участь у справі, заявлені клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст.122 ч.4 КАСУ.

Судом встановлені такі обставини.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст.71 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Із копії посвідчення учасника бойових дій, серія НОМЕР_1, виданого 03 грудня 2015 року, встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Дослідивши письмові докази та оцінивши їх, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.64 Конституції України Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій. У 2016 році йому виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 920,00 грн та відмовлено у виплаті цієї допомоги у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції чинній на момент виникнення у позивача статусу учасника бойових дій та на час спірних відносин) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» розмір зазначеної одноразової допомоги встановлений 920 гривень.

Отже, на момент отримання позивачем одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році відповідач не порушив ні норму Закону, ні норму підзаконного акту - Постанову Кабінету Міністрів України.

Суд вважає, що позивач у своєму позові безпідставно посилається на Постанову Верховного Суду від 10 лютого 2016 року як на законність своїх вимог, оскільки Верховний Суд, постановляючи 10 лютого 2016 року постанову розглядав відносини між сторонами, які виникли у 2014 році, коли була чинна попередня редакція ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої дійсно розмір разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій становив п'ять мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, суд погоджується з висновками відповідача, зазначеними у запереченні на позов, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №79-У111 «Про внесення змін до Бюджетного Кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», пунктом 26 якого встановлено, що норми і положення статтей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язковго державного соціального страхування. Зазначена норма Закону не скасована, не визнана неконституційною, а тому правильно застосована відповідачем.

Відповідно до ст.8 КАС України суд враховує судову практику Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд не вбачає неправомірних дій з боку відповідача, який діяв відповідно до норм чинного законодавства, а тому, суд погоджується з доводами відповідача, щодо того, що нарахування та виплата позивачу допомоги була проведена у розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141, що жодним чином не суперечить законодавству.

З урахуванням наведеного, суд має підстави відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, якою визначено, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок державного бюджету України, суд вважає судові витрати компенсувати за рахунок державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 11, 71, 94, 99, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, на підставі ст.ст.19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України від 28.12.2014 року №79-У111 "Про внесення змін до Бюджетного Кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошових коштів - відмовити.

Постанова може бути оскаржена повністю або частково до Вінницького апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу Адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий М.М. Дзерин