Справа № 809/322/17
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
"26" квітня 2017 р. № 809/322/17
16 год. 45 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - Гундяка В.Д.
при секретарі Бунич Т.В.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
В С Т А Н О В И В:
21.02.2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані рішення відповідача про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації є неправомірними, а тому підлягають до скасування.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з мотивів, наведених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що під час митного оформлення та перевірки заявленої позивачем митної вартості товару встановлено, що документи, які підтверджують митну вартість автомобіля та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, у встановленому порядку митному органу не подані. Вказав, що декларанту було направлено запит про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. Зазначив, що декларант від подання додаткових документів відмовився, оскільки не мав можливості їх надати. Пояснив, що на його переконання, митна вартість товару правомірно визначена за другорядним методом, тому рішення про коригування заявленої митної вартості є законним. Просив в задоволенні позову відмовити.
Допитана за клопотанням відповідача свідок ОСОБА_4 суду показала, що працює на посаді інспектора Івано-Франківської митниці ДФС України та проводила митне оформлення автомобіля, ввезеного позивачем. Вказала, що при перевірці митної вартості товару, заявленої ОСОБА_3, виник сумнів щодо достовірності ціни автомобіля. Зазначила, що на вимогу митного органу позивачем не було надано всіх необхідних документів, перелік яких визначений МКУ, а саме: платіжного та/або бухгалтерського документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. При цьому свідок встановила, що наданий позивачем документ, який останній розцінює як платіжний, відповідно до перекладу за допомогою програми «Google-перекладач», який вона здійснила самостійно, є накладною та не містить ідентифікуючих реквізитів товару, якими у даному випадку є номер кузова імпортованого автомобіля або VIN-код, а тому не може свідчити про видачу квитанції за результатами проведення саме даної операції. У встановленому порядку у декларанта нею було витребувано необхідні документи, які однак надані не були. Після одержання повідомлення про витребування даних документів ні декларант, ні ОСОБА_3 за роз'ясненнями до митного органу не звертались. На запитання суду пояснила, що у договорі купівлі-продажу автомобіля від 14.01.2017 року ідентифікуючі ознаки автомобіля вказані. Показала, що з урахуванням встановлених обставин митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товару та визначено митну вартість за резервним методом, на підставі інформації з каталогу SchwackeListe від серпня 2016. При цьому внаслідок здійснення математичних розрахунків за відповідною формулою вартість автомобіля визначена станом на день митного оформлення. Одночасно повідомила, що позивач фактично погодився з визначеною нею ціною транспортного засобу, так як добровільно сплатив скориговану митну вартість.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних мотивів.
В судовому засіданні встановлено, що 14.01.2017 позивачем придбано у нерезидента AUTO SIDLO s.r.o. легковий автомобіль «Skoda Octavia» 2012 р.в., що підтверджується поясненнями представника позивача та рахунком фактурою за №217015 від 14.01.2017 (а.с. 21).
Для здійснення митного контролю та митного оформлення представником позивача подана декларація митної вартості за №206050001/2017/400640 та заявлено митну вартість товару, визначену за першим методом визначення вартості товару за ціною договору (а.с.14).
Розрахована декларантом митна вартість товару (легковий автомобіль «Skoda Octavia» 2012 р.в.) згідно наданих документів становить 152 000 чеських крон (164 418,4 грн.) (а.с.14).
Судом встановлено, що під час митного оформлення та перевірки заявленої позивачем митної вартості товару, митним органом було повідомлено позивача про відсутність у документах, зазначених в ч.2 ст.53 МКУ, всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, або підлягає сплаті за ці товари, ідентифікуючих ознак ввезеного товару, та необхідність подачі таких документів.
Натомість декларант повідомив про неможливість надання витребуваних документів в зв'язку з їх відсутністю.
Водночас 28.01.2017 року ОСОБА_3 подано декларацію за №206050001/2017/400640, в якій зазначено скоригована сума товару - 201 416,42 грн. (а.с.15).
Дані обставини відповідно до ч.3 ст.72 КАС України не підлягають доказуванню як такі, що визнаються сторонами і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.
Згідно з вимогами п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За наслідками судового розгляду, на підставі встановлених обставин справи, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, суд не може погодитись з правомірністю прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови з огляду на нижчевикладене.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 51 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом (пункт 1 частини 2 статті 52 Кодексу).
Відповідно до частин 2-4 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частини 1, 2, 5, 6, 7 статті 54 кодексу).
Частинами 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
За частиною 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); не впливають значною мірою на вартість товару; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
З системного аналізу вказаних статей вбачається, що обов'язок доведення митної ціни товару покладається на позивача. При цьому митний орган може витребувати додаткові документи виключно у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Судом встановлено, що для митного оформлення ОСОБА_3 було надано документ, який відповідно до перекладу з чеської мови на українську мову, здійсненого перекладачем ОСОБА_5, та засвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6, є квитанцією за №3327 та про оплату за транспортний засіб згідно рахунку-фактури №217015.
З урахуванням вищевикладеного суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про відсутність у цьому документі реквізитів, необхідних для ідентифікації ввезеного товару, оскільки дана квитанція містила вказівку на рахунок-фактуру, в якій зазначено реквізити договору купівлі-продажу, а відповідно до показань свідка ОСОБА_4 у вищевказаному договорі від 14.01.2017 номер кузова автомобіля був вказаний.
Твердження свідка ОСОБА_4 щодо неподання при митному оформленні відповідного платіжного документу спростовуються встановленими обставинами справи, які підтверджуються зокрема дослідженими в судовому засіданні договором купівлі-продажу, рахунком фактурою та нотаріально-засвідченим перекладом квитанції №3327.
При цьому відповідно до наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу відповіді Територіального сервісного центру в Івано-Франківській області за №8 від 11.04.2017 року даний документ є квитанцією про оплату за №3327 та на підставі нього та інших наданих позивачем документів, ввезений ОСОБА_3 на митну територію України транспортний засіб 31.01.2017 був зареєстрований та позивачу видано відповідні державні номерні знаки.
З огляду на вищезгадані обставини, так як в самій квитанції є вказівка на договір та рахунок-фактуру, а іншим органом державної влади на підставі даного документа зареєстровано імпортований автомобіль, то на переконання суду, дана квитанція беззаперечно є платіжним та/або бухгалтерським документом, що підтверджує вартість товару та містить реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, в розумінні ст.53 МКУ.
Водночас відповідачем в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України не надано суду переконливих аргументів чи доказів того, що подана ОСОБА_3 квитанція не є платіжним документом в змісті ст.53 МКУ, та факту ввезення позивачем на митну територію України кількох автомобілів однієї і тієї ж марки та року випуску, що може на переконання відповідача свідчити про видачу згаданої квитанції при здійсненні іншої операції.
Разом з тим суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_3 в подальшому було подано митну декларацію з скоригованою вартістю з огляду на наступне.
З аналізу норм митного законодавства України вбачається, що невикористання позивачем права, наданого ст.55 МК України, не може бути підставою для коригування митної вартості чи підтверджувати правомірність такого коригування, а сам факт проведення консультації та подальше подання митної декларації з скоригованою вартістю не може свідчити про згоду імпортера з діями митного органу по збільшенню митної вартості.
З огляду на зазначене судом встановлено, що визначення митним органом вартості товару за іншим методом, а саме за ціною договору на аналогічні товари, є протиправним і суперечить положенням Митного кодексу України.
Отже, позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС України на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 4 780 грн. судових витрат з яких 1 280 грн. судового збору та 3 500 грн. витрат за надання правової допомоги, які сплачені згідно квитанції ПАТ "Приват Банк" за №549118 від 16.02.2017 року та квитанції адвоката ОСОБА_1 за №0289088 від 21.02.2017 року.
На підставі ст.49, ч.1 ст.51, ч.ч.2-4 ст.53, ст.54, ч.ч. 1,2 ст.55, ч.1 ст.58 Митного кодексу України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
позов задовольнити повністю.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС України на користь ОСОБА_3 4 780 (чотири тисячі сімсот вісімдесят) грн. з яких 1 280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. судового збору та 3 500 (три тисячі п'ятсот) грн. витрат за надання правової допомоги.
Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 03.05.2017 року.