Справа № 816/517/17
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2017 рокум. ПолтаваСправа №816/517/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області;

зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.02.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до положень пункту 14 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України ОСОБА_1, як учасник антитерористичної операції, має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки площею не більше 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Однак, за результатами звернення з відповідною заявою до відповідача отримав відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. З доводами відповідача щодо відсутності правових підстав для надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою позивач не згоден. Вважає, що одержання іншими особами дозволів органу Держгеокадастру на розробку проектів землеустрою щодо тієї самої земельної ділянки не є підставою для надання відповідного дозволу позивачу, оскільки відповідний дозвіл не означає автоматичного одержання особою земельної ділянки у власність.

Відповідач позов не визнав, у наданих до суду письмових запереченнях представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що окремими наказами Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області учасникам антитерористичної операції надані дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, які перетинаються з обраною позивачем земельною ділянкою. Стверджувала, що надання відповідного дозволу позивачу призведе до виникнення соціальної напруги.

У судове засідання 25.04.2017 позивач та представник відповідача не з'явились.

За змістом частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибуття до суду. Розглянувши дане клопотання, суд звертає увагу на таке.

За змістом частини другої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які беруть участь у справі, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов'язані завчасно повідомити про це суд.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, у разі неможливості з'явитися у судове засідання особи, які беруть участь у справі, можуть подати до суду клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, сторони повинні, принаймні, обґрунтувати поважність причин неможливості прибуття до суду, а також вказати на відомості та обставини які б підтверджували обґрунтування зазначені в клопотанні. В разі необхідності, сторони можуть подати відповідні докази на підтвердження таких обґрунтувань.

Представник відповідача у клопотанні про відкладення розгляду справи не обґрунтувала поважність причин неможливості прибуття до суду та не зазначила відповідних відомостей з посиланням на будь-які докази.

Згідно з частиною другою статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

З огляду на неналежне ставлення відповідача до захисту своїх інтересів у суді, беручи до уваги те, що відповідач у справі є суб'єктом владних повноважень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

А відповідно до частини шостої цієї ж статті, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на достатність наданих суду доказів для розгляду справи по суті, беручи до уваги відсутність потреби заслухати у судовому засіданні свідка чи експерта, суд визнав за можливе розглядати справу без участі представника відповідача та перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку набув статусу учасника бойових дій, що підтверджено свідоцтвом серії НОМЕР_1, копія якого залучена до матеріалів справи /а.с. 3/.

Згідно даних реєстрації вхідної кореспонденції 21.02.2017 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області /а.с. 24-25/. До клопотання позивач додав викопіювання з графічного матеріалу із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки та зазначенням її орієнтовного розміру /а.с. 26/. Також повідомив, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використав.

Листом від 09.03.2017 вих. №2306/6-17 відповідач повідомив ОСОБА_1, що на обрану земельну ділянку Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншій особі - учаснику АТО. Крім того, відповідач зазначив, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 №898 за окремими дорученнями Держгеокадастру в області резервуються земельні ділянки державної та комунальної власності, що перебувають у запасі, з метою відведення учасникам АТО та членам родин загиблих в АТО військовослужбовців. Відповідна інформація про земельні ділянки представлена у вигляді довідкових альбомів-атласів з картографічним матеріалом по окремих масивах/земельних ділянках у відповідних районах в розрізі сільських рад та міст обласного значення, що опубліковані на веб-сторінці Головного управління /а.с. 27/.

З наведених підстав, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Так, згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Отже, позивач має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

За приписами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомого згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.03.2017 вих. №2306/6-17 суд встановив, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою відповідач зазначив, що на обрану земельну ділянку надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншій особі - учаснику АТО. При цьому лист-відповідь не містить посилань на конкретні факти та конкретних осіб.

За таких обставин, враховуючи наведені вище положення Земельного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач не навів належних та допустимих мотивів відмови позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою.

На вимогу суду відповідачем надані копії наказів Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 /а.с. 28-30/.

Зі змісту наданого відповідачем викопіювання з кадастрової карти (плану) встановлено, що обрана позивачем земельна ділянка візуально перебуває в одній площині із земельними ділянками, дозволи на виготовлення документації із землеустрою щодо яких надані зазначеним вище громадянам.

Водночас суд зауважує, що згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Так, суду не надано відомостей затвердження документації із землеустрою у встановленому законом порядку та проведення державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Отже, зареєстровані у встановленому законом порядку права на відповідну земельну ділянку відсутні.

Верховний Суд України у постанові від 10.12.2013 у справі №21-358а13 зазначив, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Як наслідок, сам лише факт надання іншій особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи користування не є безумовною підставою для відмові іншій особі щодо надання аналогічного дозволу.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, оформлена листом від 09.03.2017 вих. №2306/6-17, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач у ході судового розгляду справи не довів, що у спірних відносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відмова Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою є немотивованою, не містить аналізу підстав, необхідних для такої відмови, що визначені безпосередньо у законі. А відповідно, така відмова суб'єкта владних повноважень не є законною в розумінні національного законодавства, оскільки не ґрунтується на вимогах закону.

При цьому, суд звертає увагу на те, що права позивача порушені саме протиправною відмовою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, яка не ґрунтується на вимогах закону та оформлена листом від 09.03.2017 вих. №2306/6-17.

Відмова Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою оцінюється судом саме як бездіяльність суб'єкта владних повноважень, оскільки останнім не вчинено дій щодо задоволення заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме -не прийнято рішення про надання такого дозволу. А тому, у частині позовних вимог щодо визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки, встановивши неправомірну відсутність дій суб'єкта владних повноважень суд, за наслідками розгляду адміністративної справи, ухвалює рішення про визнання неправомірною бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

При цьому, оскаржені у межах цього провадження дії відповідача, що виразилися у зібранні відомостей про інших осіб, яким було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою та т. ін. самі по собі не створюють юридично значимих наслідків для позивача, оскільки не мають безпосереднього впливу на стан суб'єктивних прав та обов'язків останнього.

Згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

А відповідно до частини другої статті 162 названого Кодексу, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на суть порушеного права позивача, належним способом його захисту, в даному випадку, буде визнання протиправною відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, викладеної у листі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.03.2017 вих. №2306/6-17, та зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.02.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

З огляду на викладене вище, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Позивач від сплати судового збору звільнений, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 41, 69-71, 86, 94, 122, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену у листі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.03.2017 вих. №2306/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.02.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.О. Кукоба