Справа № 808/3612/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року 12 год. 05 хв.Справа № 808/3612/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лазаренка М.С.,

при секретарі судового засідання: Стратулат С.В.,

за участю:

представника позивача: Лебедєв В.В., довіреність від 14.12.2016

представника відповідача: Мєхтієва К.А., довіреність від 16.01.2017 № 122/М/08-15-10; Бурашнікова О.С., довіреність від 12.08.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Розівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України до Пологівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині,-

ВСТАНОВИВ:

Розівська дослідна станція Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України (далі іменується - позивач) звернулась із адміністративним позовом до Пологівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 09.11.2016 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 1 546 573, 17 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 386 643,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача із висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки від 24.10.2016 № 1792/08-15-1400/00496722. Вказує, що за змістом п. 209.14 ст. 209 Податкового кодексу України законодавець встановив дві умови: щодо статусу суб'єкта, який має бути суб'єктом спеціального режиму оподаткування та операцій з продажу (постачання) сільськогосподарської продукції. Зазначає, що позивач зареєстрований як суб'єкт спеціального режиму оподаткування ПДВ, що не оспорюється контролюючим органом. Також, актом перевірки не встановлено порушення застосування п. 209.7 ст. 209 Податкового кодексу України відносно визначення позивачем товарів як сільськогосподарських. Відтак, вважає, що контролюючий орган не довів, що позивач мав реалізацію не сільськогосподарської продукції або сільськогосподарської продукції не власного виробництва, а тому вважає, що дослідна станція правомірно відобразила податкові зобов'язання з податку на додану вартість у податковій декларації з ПДВ сільськогосподарського виробника, а податковий орган протиправно збільшив податкові зобов'язання з ПДВ у сумі 1 546 573,17 грн.

Представник позивача під час розгляду справи по суті підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях від 14.12.2016 вх. № 35822 посилається на те, що за результатами перевірки Розівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України встановлено порушення вимог п.п. 14.1.36, п.п. 14.1.181, п.п 14.1.191, п.п.п 14.1.235 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, ,п .187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 п.п. «г» п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, ст.. 199, ,п. 200.1 ст. 200, п. 209.1, п. 209.7 ст. 209 Податкового кодексу України. Так, під час перевірки встановлено, що частина земельних ділянок, які використовуються позивачем для вирощення сільськогосподарської продукції, право на які не було оформлено належним чином. Таким чином, на думку податкового органу, операції з постачання сільськогосподарських товарів, вироблених (вирощених) на земельних ділянках , щодо яких не оформлені належним чином договори оренди, не можуть вважатись операціями з постачання сільськогосподарських товарів на орендованих основних фондах. Тому, такі операції мали б відображатись позивачем у загальній декларації з ПДВ. На підставі викладеного, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали письмові заперечення, просять у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 12.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

На підставі направлень, згідно п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст.82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу Пологівської ОДПІ від 05.10.2016 № 888 проведена позапланова виїзна документальна перевірка Розівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 01.07.2013 по 30.06.2016, про що складено акт від 24.10.2016 № 1792/08-15-1400/00496722.

Перевіркою встановлено, зокрема, порушення Розівською дослідною станцією Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України вимог пп. 14.1.36 пп. 14.1.181, пп. 14.1.191 пп. 14.1. 235 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п. пп. «г» п. 198.5 п. 198.6 ст. 198, ст. 199, п. 200.1 ст. 200, п. 209.1 п. 209.7 ст. 209 Податкового кодексу України, ст. 125 Земельного кодексу України, п. 1.4 ст.1, п. 4.1 Методичних рекомендацій щодо складання Розрахунку питомої ваги доходу від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки в загальній сумі валового доходу, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за загальною декларацією на 1 601 957 грн.; завищення податку на додану вартість за спеціальною декларацією, яка підлягає перерахуванню на спеціальний рахунок підприємства на 1 575 261 грн.

09.11.2016 Пологівською ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі акту перевірки від 24.10.2016 № 1792/08-15-1400/00496722, винесено податкове повідомлення-рішення № , яким Розівській дослідній станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України збільшену суму грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 1 985 587,75 грн., в т.ч. 1 588 471 грн. за податковим зобов'язанням та 397 117,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із податковим повідомленнями-рішеннями від 09.11.2016 № в частині донарахування грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 1 546 573,17 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 386 643,29 грн. Розівська дослідна станція Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що основним видом діяльності Розівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Згідно з правом, наданим платнику податку сільськогосподарському підприємству Розівська дослідна станція Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України обрала спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість про що отримала свідоцтво про реєстрацію як суб'єкта спеціального режиму оподаткування від 10.05.2006 № 200266391, від 27.07.2012 № 200059110 на такі види діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; допоміжна діяльність у рослинництві, розведення свиней, розведення великої рогатої худоби молочних порід. У зв'язку із чим, у перевіряємому періоді позивач подавав до податкового органу дві декларації: Декларацію (спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства) - податкова декларація з податку на додану вартість, яка відображає результати операцій з реалізації сільськогосподарських товарів (послуг); декларацію (загальну) - податкова декларація з податку на додану вартість, яка відображає результати операцій з реалізації несільськогосподарських товарів (послуг).

Для здійснення господарської діяльності позивач має у постійному користуванні землі для ведення сільського господарства згідно державного акту на право постійного користування землею від 05.12.1995 у розмірі 1826,7 Га.

Також, позивачем укладені договори оренди земельних паїв з фізичними особами на загальну площу 1023,3846 га

Крім того, Розівською дослідною станцією Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України укладено договори оренди земельних ділянок з Розівською державною адміністрацією, а саме:

договір оренди земельної ділянки від 27.05.2014 року укладений між Позивачем та Розівською районною державною адміністрацією на оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0055, площею 46,71 га, призначення сіножать, місцезнаходження на території Новомлинівської сільської ради;

договір оренди земельної ділянки від 20.01.2010 року укладений між Позивачем та Розівською районною державною адміністрацією на оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0102, площею 8,4 га, призначення пасовища, місцезнаходження на території Новомлинівської сільської ради;

договір оренди земельної ділянки від 20.01.2010 року укладений між Позивачем та Розівською районною державною адміністрацією на оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0100, площею 28,44 га, призначення пасовища, місцезнаходження на території Новомлинівської сільської ради;

договір оренди земельної ділянки від 20.01.2010 року укладений між Позивачем та Розівською районною державною адміністрацією на оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0101, площею 35,00 га, призначення пасовища, місцезнаходження на території Новомлинівської сільської ради;

договір оренди земельної ділянки від 20.01.2010 року укладений між Позивачем та Розівською районною державною адміністрацією на оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0103, площею 10,9 га, призначення пасовища, місцезнаходження на території Новомлинівської сільської ради;

договір оренди земельної ділянки від 18.06.2013 року укладений між Позивачем та Розівською районною державною адміністрацією на оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0023, площею 8,8502 га, призначення рілля, місцезнаходження на території Новомлинівської сільської ради;

договір оренди земельної ділянки від 18.06.2013 року укладений між Позивачем та Розівською районною державною адміністрацією на оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0029, площею 6,6767 га, призначення рілля, місцезнаходження на території Новомлинівської сільської ради;

договір оренди земельної ділянки від 18.06.2013 року укладений між Позивачем та Розівською районною державною адміністрацією на оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0027, площею 6,6766 га, призначення рілля, місцезнаходження на території Новомлинівської сільської ради;

договір оренди земельної ділянки від 18.06.2013 року укладений між Позивачем та Розівською районною державною адміністрацією на оренду земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0007, площею 5,8744 га, призначення рілля, місцезнаходження на території Кузнецівської сільської ради.

В акті перевірки встановлено, що у 2013 році на загальну площу 4117,00га відсутні належним чином укладені договори оренди земельних ділянок в розмірі 1109,3877 га, у 2014 році на загальну площу 4124,00га відсутні належним чином укладені договори оренди земельних ділянок на 912,3619га, у 2015 році на загальну площу 4515,00га відсутні належним чином укладені договори оренди земельних ділянок на 985,5389га.

При цьому, контролюючий орган в якості не належно оформлених договорів оренди посилається на відсутність їх реєстрації.

Звідси, податковим органом вирахувано, що питома вага земельних ділянок, які використовувались всупереч діючому законодавству згідно відомостей статистичної звітності форми 50-сг за 2013 рік складає 26,94%; питома вага земельних ділянок, які використовувались всупереч діючому законодавству згідно відомостей статистичної звітності форми 50-сг за 2014 рік складає 22,12%; питома вага земельних ділянок, які використовувались всупереч діючому законодавству згідно відомостей статистичної звітності форми 50-сг за 2015 рік складає 21,82 %.

У зв'язку із цим, на думку контролюючого органу, сума доходу, отримана підприємством з цих земель повинна відображатись та оподатковуватись підприємством на загальних підставах.

Оцінюючи доводи контролюючого органу суд виходить з того, що спірний період 2013-2015 роки регулювався Податковим кодексом України дещо по-різному.

Так, у 2013-2014 позивач був платником фіксованого сільськогосподарського податку та платником спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до п. 209.1 ст. 209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Пунктом 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 209.6 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Умови, за яких сільськогосподарське підприємство втрачає право застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, встановлені пунктом 209.11 статті 209 Податкового кодексу України. Відповідно до вказаної норми, якщо суб'єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов'язане визначити податкове зобов'язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку.

Таким чином, визначальним для встановлення права особи застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є дотримання сільськогосподарським товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка має становити не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно.

При цьому сільськогосподарськими відповідно до пункту 209.7 статті 209 Податкового кодексу України вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Відповідно, єдиними критеріями для віднесення товарів до сільськогосподарських для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість є належність цих товарів до певної товарної групи, а також створення цих товарів у процесі діяльності, визначеної пунктом 209.17 статті 209 Податкового кодексу України (які також визначаються за відповідними групами класифікатора видів економічної діяльності).

Якщо товари відповідають визначеним товарним групам та отримані в результаті здійснення діяльності, що відповідає визначеним видам, вони є сільськогосподарськими і повинні враховуватися при визначенні питомої ваги сільськогосподарських товарів для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.

В акті перевірки контролюючий орган претензії щодо неправильності віднесення виробленої продукції до певних товарних груп не висував.

При цьому недотримання питомої ваги щодо реалізації сільськогосподарських товарів є єдиною підставою для застосування до сільськогосподарського товаровиробника правил загального режиму оподаткування податком на додану вартість. В інших випадках, зокрема, в разі недотримання вимог щодо оформлення земельних ділянок, які використовуються при виробництві сільськогосподарських товарів, відсутні підстави для застосування до особи загальних правил оподаткування податком на додану вартість.

Слід зазначити, що Податковий кодекс України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

В той же час, земельне законодавство України вимагає державної реєстрації права користування земельною ділянкою.

Так, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Крім того, частиною другою статті 20 Закону України від 06.10.98 № 161-XIV «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, для цілей регулювання земельних відносин виникнення права оренди земельної ділянки пов'язане із фактом державної реєстрації відповідного права.

Водночас податкове законодавство не вимагає державної реєстрації права оренди земельної ділянки (паю) як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Враховуючи пріоритетність застосування норм Податкового кодексу України перед нормами інших галузей права у регулюванні податкових правовідносин, варто визнати, що недотримання норм земельного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок не може бути перешкодою для кваліфікації сільськогосподарських угідь як таких, що знаходяться у користуванні товаровиробника для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

У свою чергу, Податковий кодекс України не зводить користування сільськогосподарськими угіддями лише до виникнення права оренди на відповідні земельні ділянки. Відповідно, зареєстрований належним чином договір оренди не може вважатися єдиним обов'язковим документом, що підтверджує правомірність перебування особи у статусі платника фіксованого сільськогосподарського податку. Відтак, дефекти оформлення відповідного договору не можуть впливати на правильність врахування доходів від реалізації продукції рослинництва при розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва.

За таких обставин продукція, вирощена на земельній ділянці, орендованій платником фіксованого сільськогосподарського податку в юридичної та/або фізичної особи, є сільськогосподарською продукцією в розумінні глави 2 розділу XIV Податкового кодексу України незалежно від того, чи зареєстровані належним чином договори оренди такої ділянки.

Відповідно, така продукція повинна враховуватися при визначенні частки сільськогосподарського товаровиробництва у розмірі 75 відсотків, необхідної для набуття та підтвердження особою статусу платника сільськогосподарського товаровиробника. За таких обставин відсутні будь-які підстави для розмежування сільськогосподарської продукції на ту, що отримана на належно оформлених земельних ділянках, право оренди яких зареєстровано, та на ту, що вирощена на ділянках, оренда чи інше право користування якими оформлені з недоліками.

З 01.01.2015 позивач стає платником єдиного податку 4 групи.

Відповідно до п. 292.1-1 ст. 292-1 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Права власності/користування земельними ділянками повинні бути оформлені та зареєстровані відповідно до законодавства.

Тобто, абз. 2 п. 292.1-1 ст. 292-1 Податкового кодексу України законодавець висунув вимогу про необхідність оформлення у відповідності до вимог чинного законодавства права користування земельними ділянками.

Однак, норми ст. 209 Податкового кодексу України в частині визначення права платника на отримання статусу спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість залишились незмінними.

Зокрема, не змінився порядок визначення сільськогосподарських товарів - п. 209.7 ст. 209 Податкового кодексу України, який не містив прив'язки до «оформлення та реєстрації прав на земельні ділянки».

Більш того, абз. 2 п. 292.1-1 ст. 292-1 Податкового кодексу України виключено на підставі Закону № 909-VIII від 24.12.2015.

З огляду на викладене, висновки податкового органу про те, що сільськогосподарська продукція, вироблена, вирощена на земельних ділянках на які не оформлено (не зареєстровано) договори оренди, не може вважатись власно виробленою з метою спеціального режиму оподаткування ПДВ, не відповідають вимогам законодавства, а відтак є протиправними.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки, контролюючого органу про порушення платником податків вимог п.п. 14.1.36, п.п. 14.1.181, п.п 14.1.191, п.п.п 14.1.235 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, ,п .187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 п.п. «г» п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, ст.. 199, ,п. 200.1 ст. 200, п. 209.1, п. 209.7 ст. 209 Податкового кодексу України.

Відтак, податкове повідомлення-рішення № від 09.11.2016 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 1 546 573,17 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 386 643,29 грн., слід визнати протиправними та скасувати.

За викладених обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 160, 163, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.11.2016 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 1 546 573,17 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 386 643,29 грн.

Присудити на користь Розівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України () судовий збір у розмірі 28 998 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) грн.. 25 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Пологівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко