Справа № 826/76/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 квітня 2017 року № 826/76/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка»
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка» (надалі - Позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд: визнати протиправними дії Відповідача з одностороннього припинення Договору про визнання електронних документів № 191220141 від 19.12.2014 (реєстраційний номер ) та визнати протиправними дії Відповідача, щодо неприйняття та не реєстрації податкових документів; визнати податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2015 pоку із додатками такими, що подані Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЗК «Донбасвуглепереробка» у день її фактичного отримання відповідачем 21.12.15р.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що в порушення вимог законодавства, Відповідач в односторонньому порядку розірвав з Позивачем договір про визнання електронних документів та не прийняв податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2015 року з розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5).

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник Відповідача проти позову заперечував, посилаючись при цьому на те, що Позивач за юридичною адресою не знаходився, дана обставина стала підставою для розірвання договору в односторонньому порядку, що має своїм наслідком неприйняття звітності та іншої податкової документації в електронному вигляді.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Судом встановлено, що між Позивачем (Платник податків), з однієї сторони, та Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві (ДПС), з іншої сторони, 19.12.2014 року укладено Договір про визнання електронних документів № 191220141, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з ПДВ та інших звітних податкових документів), поданих платником в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях як оригіналу.

Дію вказаного Договору було підтверджено Державною фіскальною службою відповідно до квитанції № 2, копія якої наявна в матеріалах справи.

Начальником ОУ ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві 25.11.2015 р. складено довідку №4120/1 про встановлення місцезнаходження платника податків ТОВ «ЕЗК «Донбасвуглепереробка», в якій зазначено про те, що місцезнаходження платника податків не встановлено та/або встановлено, що суб'єкт господарювання зареєстрований на осіб, які до діяльності юридичної особи або фізичної особи - підприємця жодного відношення не мають, вжито всіх заходів, передбачених пунктом 4.13 розділу IV Положення.

Також 25.11.2015 Відповідачем складено лист № 20369/10/26-50-10-02 «Про розірвання договору», яким Позивача повідомлено про припинення договору про визнання електронних документів в односторонньому порядку.

Як вбачається зі змісту вказаного листа та письмових заперечень Відповідача, підставою для припинення договору в односторонньому порядку стало те, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, до Реєстру внесено зміни щодо місцезнаходження ТОВ «ЕЗК «Донбасвуглепереробка».

В подальшому, 18.12.2015 року Позивачем до Відповідача подано звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2015 року, звітні розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за листопад 2015 року та звітний розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1) за листопад 2015 року, що підтверджується копіями квитанцій №1.

Згідно квитанції №1 від 18.12.2015р вказана податкова декларація з додатками не прийнята Контролюючим органом з посиланням на виявлені помилки - порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом від 10.04.2008 року №233, а саме: для платника . Можливо, не укладено договір про визнання електронної звітності; відправник: Єдине вікно подання електронної звітності Державної фіскальної служби України.

Внаслідок припинення дії договору в односторонньому порядку, податкові звітні документи, не були прийняті контролюючим органом.

Позивач вважає дії Відповідача протиправними та такими, що не відповідають вимогам законодавства звернувся до суду з відповідним позовом.

Позивач вважає дії відповідачів необґрунтованими незаконними та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства та фактичним обставинам справи, а тому звернувся до Суду із відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнати протиправними дії Відповідача з одностороннього припинення Договору про визнання електронних документів № 191220141 від 19.12.2014 (реєстраційний номер ), Суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про визнання електронних документів укладено між сторонами у сфері податкових правовідносин, пов'язаних з порядком подання платником податків податкової звітності, а саме на підставі Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", Закон України "Про електронний цифровий підпис", постанов Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу" від 26.05.2004 року №680 і "Про затвердження Порядку застосування електронного цифрового підпису органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями державної форми власності" від 28.10.2004 року № 1452, а також наказу ДПА України "Про подання електронної податкової звітності" від 10.04.2008 року № 233.

Так, згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов'язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Статтею 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відносини, пов'язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом.

Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб'єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Згідно ст. 14 "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У той же час, на Контролюючі органи покладено функції з надання послуг електронного цифрового підпису (пп. 191.1.44 п. 191.1 ст. 19 ПК України), а також пп. 20.1.7 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючим органам надано право на отримання від платників податків, платників єдиного внеску та надання у межах, передбачених законом, документів в електронному вигляді.

Принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису, визначені в Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, яка затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008р. № 233, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.04.2008р. за № 320/15011 (надалі - Інструкція № 233).

Пунктом 1 розділу 2 названої Інструкції № 233 закріплено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, адміністративний договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Відповідно до пункту 4 розділу 6 Договору про визнання електронних документів передбачено, що орган державної податкової служби має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку не надання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником податків місця реєстрації.

Виходячи з умов договору про визнання електронних документів Відповідач має право розірвати договір в односторонньому порядку виключно у двох випадках: 1) не надання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; 2) зміна позивачем місця реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи 25.11.2015 Начальником ОУ ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві складено довідку №4120/1 про встановлення місцезнаходження платника податків ТОВ «ЕЗК «Донбасвуглепереробка», в якій зазначено про те, що місцезнаходження платника податків не встановлено та/або встановлено, що суб'єкт господарювання зареєстрований на осіб, які до діяльності юридичної особи або фізичної особи - підприємця жодного відношення не мають, вжито всіх заходів, передбачених пунктом 4.13 розділу IV Положення.

Наведене стало підставою для висновку Контролюючого органу щодо порушення платником податків умов договору та наявності підстав для його розірвання згідно пункту 4 розділу 6 Договору.

Під час розгляду справи Відповідач не довів відповідними засобами доказування наявність обставин, визначених пунктом 4 розділу 6 Договору про визнання електронних документів, для одностороннього розірвання договору, а саме факт ненадання позивачем нового посиленого сертифіката відкритого ключа або факт зміни позивачем місця реєстрації. Також відповідачем не доведено наявність законних підстав для одностороннього розірвання вказаного договору, а судом таких не встановлено.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що Позивач фактично знаходить за місцем реєстрації, що підтверджується наступними документами: 1) договір оренди нерухомого майна № 1 від 01.12.2014року, укладений між ТОВ «Червонозоряне» та ТОВ «МЕГАПРОМ», який є засновником ТОВ «ЕЗК Донбасвуглепереробка», та в свою чергу договір суборенди укладений між ТОВ «МЕГАПРОМ» та ТОВ «ЕЗК Донбасвуглепереробка» № 25 від 03.12.2014року, строком дії до 30.09.2017року; 2) акт приймання-передачі частини нежитлового приміщення; 3) Договір постачання вугільної продукції № 111/19 від 03.04.2015року, укладений в м. Києві, підписаний керівником Товариства, відповідно до якого Товариством відвантажувалась вугільна продукція на ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО»; 4) Договір на транспортно-експедиційне обслуговування, укладений Товариством з метою організації та здійснення відвантаження вугільної продукції залізничним транспортом на адресу ПАТ ЦЕНТРЕНЕРГО, укладений в м. Києві; 5) Додаток № 9 до Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької і Луганської областей, відповідно до якого Товариство отримало дозвіл на вивезення вугільної продукції на адресу ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО», після перевірки з боку СБУ, ДФСУ, та Прикордонної служби; 6) Довідку Державної фінансової інспекції в м. Києві, щодо зустрічної звірки між ТОВ «ЕЗК «Донбасвуглепереробка» та ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО», в якій зазначено, що перевірка здійснена за адресою м. Київ, пр-т Червонозоряний буд 119 х оф 23.

Крім того, в підтвердження здійснення управління та обліку саме з офісу розташованого за вищезазначеною адресою Позивач надав витяг з протоколу обшуку офісного приміщення ТОВ «ЕЗК «Донбасвуглепереробка» від 03.11.2015року, складений старшим слідчим ОВС ГСУ МВС України, Любезніковим Д.О., відповідно до даних якого вбачається, що з офісного приміщення вилучена первинна документація, щодо здійснення фінансово-господарського управління Товариством, а також інформація яка стосується оперативного щоденного керівництва діяльністю Товариства (статистичні дані про відвантаження вугільної продукції, прийняття її, тощо), а також вилучено майже тисяча копій документів, підтверджуючих здійснення господарських операцій.

Додатково на підтвердження податкової адреси Позивачем надані листи-запити Контролюючого органу про надання інформації, які підтверджують листування останнього з Товариством, як з платником податків.

Посилання Відповідача на те, що на момент розірвання Договору до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві не надходило відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та фізичних осіб-підприємців щодо зміни місця знаходження даної юридичної особи, є недоречними та Судом відхиляються, адже суб'єктом владних повноважень безпосередньо не надано доказів існування відомостей ЄДР щодо зміни адреси місцезнаходження позивача.

За таких обставин Суд дійшов висновків про те, що надані Позивачем вказані вище докази, підтверджують достовірність зазначеної в Договорі адреси місцезнаходження Позивача і спростовують припущення Відповідача про інакше.

При цьому, суд відзначає, що самі по собі твердження Відповідача про відсутність Позивача за зареєстрованим своїм місцезнаходженням є необґрунтованими і не беруться судом до уваги, оскільки дана обставина не свідчить про зміну юридичної особи місця реєстрації, як помилково вважає Відповідач. Відповідним доказом зміни юридичною особою офіційного місцезнаходження є дані з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, яких відповідач до суду не представив.

Крім того, згідно п. 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011р. №1588, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011р. за № 1562/20300, керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби приймається рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за ф. № 18-ОПП, який в свою чергу і в установленому ч. 12 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» порядку вживає подальших заходів щодо підтвердження юридичною особою офіційних відомостей.

Слід також зазначити, що відсутність юридичної особи за зареєстрованим місцезнаходженням може мати значення для внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вирішення питання про припинення цієї юридичної особи, анулювання реєстрації платника ПДВ тощо. Водночас, відсутність посадових осіб юридичної особи за зареєстрованим місцезнаходженням не є перешкодою для подання податкових декларацій, інших звітних документів, обов'язковість подання яких передбачена законом, а також не визначено п. 4 розділу 6 договору про визнання електронних документів як підстава для одностороннього розірвання цього договору.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.04.2015 р. № К/800/23559/13.

Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що платник податків не надав нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих та (або) змінив місце реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві з одностороннього припинення Договору про визнання електронних документів № 191220141 від 19.12.2014 (реєстраційний номер ), є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій Відповідача щодо неприйняття та не реєстрації податкових документів та визнання податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2015 pоку із додатками такими, що подані Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЗК «Донбасвуглепереробка» у день її фактичного отримання відповідачем 21.12.15р., Суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що саме 18.12.2015 року Позивачем до Відповідача подано звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2015 року, звітні розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за листопад 2015 року та звітний розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1) за листопад 2015 року, що підтверджується копіями квитанцій №1.

Згідно квитанції №1 від 18.12.2015р вказана податкова декларація з додатками не прийнята податковим органом з посиланням на виявлені помилки - порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом від 10.04.2008 року №233, а саме: для платника . Можливо, не укладено договір про визнання електронної звітності; відправник: Єдине вікно подання електронної звітності Державної фіскальної служби України.

Пункт 48.1 статті 48 Податкового кодексу України визначає, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Згідно з пунктами 48.3, 48.4 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Підпункт 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 Податкового кодексу України встановлює, що податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

За вимогами пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: 49.9.1 за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; 49.9.2 у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Підпункт 49.11.1 пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України передбачає, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

Згідно з пунктом 49.15 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Таким чином, наведені норми Податкового кодексу України вказують, що податкова декларація вважається прийнятою за умови її надіслання платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, заповнення її відповідно до норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та за відсутності підтвердженого факту надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

На підставі наявних у справі копії податкової декларації ТОВ «ЕЗК «Донбасвуглепереробка» з податку на додану вартість за листопад 2015 року та додатків 1 і 5 до неї, Суд встановив, що вони містять необхідні обов'язкові реквізити, відповідають нормам та змісту податку на додану вартість, та підписані уповноваженою особою.

Таким чином, дії Контролюючого органу щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «ЕЗК «Донбасвуглепереробка» за листопад 2015 року разом з додатками 1 та 5 не узгоджуються з нормами Податкового кодексу України та є протиправними.

Згідно з пунктом 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2012 року №1503/12/13-12, задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України. Тому в такому разі обов'язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином, а його порушені права цілком відновленими.

Резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмову податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

Судом встановлено, що податкова декларація Товариства з податку на додану вартість за листопад 2015 року містить у собі такий обов'язковий реквізит як «місцезнаходження (місце проживання) платника податків», який відповідає місцезнаходженню Товариства, вказаному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, юридично правильним є висновок про те, що дії Позивача щодо не реєстрації декларації Товариства з податку на додану вартість за листопад 2015 року призвели до порушення прав та інтересів Позивача.

З таких підстав суд зазначає, що податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2015 року разом із додатками 1 «Розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1)» та 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» вважається прийнятою відповідачем 18 грудня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо визнання протиправними дій Відповідача щодо неприйняття та не реєстрації податкових документів та визнання податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2015 pоку із додатками такими, що подані Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЗК «Донбасвуглепереробка» у день її фактичного отримання відповідачем 18.12.2015р.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалах Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2016 року по справі №К/800/34461/15, від 01 грудня 2016 року по справі №К/800/11051/16, від 23 листопада 2016 року №К/800/17402/16.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність дій щодо розірвання договору та щодо відмови у прийнятті податкової декларації у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, виходячи з формулювання позовних вимог та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «ЕЗК «Донбасвуглепереробка» підлягає задоволенню.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві з одностороннього припинення Договору про визнання електронних документів № 191220141 від 19.12.2014 (реєстраційний номер ).

3. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка» з податку на додану вартість за листопад 2015 року разом із додатками 1 «Розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1)» та 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)».

4. Визнати податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка» з податку на додану вартість за листопад 2015 року разом із додатками 1 «Розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1)» та 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» такою, що прийнята Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 18 грудня 2015 року.

5. Стягнути з Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-збагачувальний комплекс «Донбасвуглепереробка» () судові витрати в сумі 2436,00 грн. (дві тисячі чотириста тридцять шість гривень).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук