Справа № 808/426/17
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року о 12 год. 30 хв.Справа № 808/426/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Семененко М.О.,

суддів Нестеренко Л.О., Стрельнікової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України, ОСОБА_4 юстиції України

про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України ОСОБА_5 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача та скасувати винесену відповідачем постанову про закінчення виконавчого провадження №48298347 від 17.01.2017 за виконавчим листом №808/9661/13-а, виданим 15.07.2015 Запорізьким окружним адміністративним судом.

За результатами підготовчого провадження відповідача - Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України ОСОБА_5, замінено на належного Департамент державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України (далі відповідач 1, ДДВС), а також залучено в якості відповідача ОСОБА_4 юстиції України (далі відповідач 2).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що державним виконавцем безпідставно закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 15.07.2015 у справі №808/9661/13-а, оскільки фактичне виконання судового рішення не відбулось. Вказує, що державний виконавець не вчиняв дій щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого документу, а лише прийняв до уваги службову записку, що не може свідчити про факт виконання судового рішення та суперечить приписам Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом ОСОБА_4 юстиції України № 512/5 від 02.04.2012.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача 1 та відповідача 2 проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України прийнято оскаржувану постанову у відповідності до приписів пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при здійсненні примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 15.07.2015 у справі №808/9661/13-а на підставі службової записки було встановлено, що Департаментом державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України здійснено повторний розгляд скарги позивача та надано повну та обґрунтовану відповідь на порушені у скарзі питання. Вказує на те, що у звязку із повним виконанням вимог виконавчого документа державним виконавцем правомірно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 01 листопада 2013 року позивач звернувся з письмовою скаргою до Міністра юстиції України, в якій просив:

провести перевірку повноти, своєчасності та об'єктивності проведення виконавчих дій та прийняття рішень старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого листа №2а-211/06 від 15.08.06, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя;

скасувати, як незаконну, постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закінчення виконавчого провадження від 27.06.13 при примусовому виконанні виконавчого листа №2а-211/06 від 15.08.06, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя;

вжити невідкладних заходів про поновлення ОСОБА_1, у відповідності до рішення суду, на посаді начальника відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Запорізькій області;

притягнути старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6 та виконуючого обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7 до встановленої чинним законодавством відповідальності.

22 листопада 2013 року директором Департаменту контролю за виконанням рішень, розгляду звернень громадян та юридичних осіб Державної виконавчої служби України ОСОБА_8 підготовлено та направлено позивачу відповідь №3-15927/3.2.

Вважаючи вказану відповідь не повною та необєктивною, а також не погодившись з порядком розгляду скарги, позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної виконавчої служби України, в якому просив суд визнати відповідь відповідача від 22.11.2013 за №3-15927/3.2 за скаргою позивача такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян»; визнати перевірку, проведену відповідачем за його скаргою, такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян» щодо об'єктивності та всебічності її проведення; зобов'язати відповідача повторно провести ретельну перевірку всіх викладених у скарзі доводів, в тому числі щодо законності винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2а-211/06 від 15.08.2006, виданим Орджонікідзевським райсудом м. Запоріжжя.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2014 №808/9661/13-а адміністративний позов задоволено частково, визнано перевірку за скаргою ОСОБА_1, проведену Державною виконавчою службою України від 22.11.2013 №3-15927/3.2 такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян» щодо всебічності її проведення, а також зобовязано Державну виконавчу службу України повторно провести перевірку всіх доводів, викладених у скарзі ОСОБА_1, яка адресована Міністру юстиції України. В іншій частині позову відмовлено.

На виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2014 №808/9661/13-а 15.07.2015 видано виконавчий лист, який предявлений позивачем для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України.

29.07.2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України ОСОБА_5 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №48298347 з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 15.07.2015 у справі №808/9661/13-а.

17 січня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України ОСОБА_5 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №48298347 (відкритого за виконавчим листом Запорізького окружного адміністративного суду №808/9661/13-а виданого 15.07.2015), на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначена постанова вмотивована наступним: «Відділом отримано службову записку з копіями підтверджуючих документів, згідно якої Департаментом державної виконавчої служби здійснено повторний розгляд скарги ОСОБА_1 від 22.11.2013 №3-15927/3.2 у відповідності до вимог виконавчого листа №808/9661/13-а виданого 15.07.2015 Запорізьким окружним адміністративним судом. Копію звернення спрямовано 05.01.2017 за вих. №3-15927/20.4 на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69001).

Не погодившись з правомірністю прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 15.07.2015 у справі №808/9661/13-а, вважаючи її необґрунтованою, безпідставною та такою, що прийнята з порушенням встановленого порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404 визначеного, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для належного виконання повноважень з примусового виконання рішень виконавець наділений низкою прав та обовязків.

Так, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404 передбачає, серед іншого, обовязок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Також, частиною 3 статті 18 визначено права виконавця, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Частиною 1 статті 63 Закону №1404 передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 частини 1 статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що виконавець зобовязаний здійснювати примусове виконання рішень у відповідності до встановленого таким рішенням способу та порядку, для виконання покладених на нього обовязків виконавець проводить перевірку виконання рішень. Рішення про закінчення виконавчого провадження приймається виконавцем лише в разі фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом виконавець.

Суд зазначає, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/9661/13-а було зобовязано Державну виконавчу службу України повторно провести перевірку всіх доводів, викладених у скарзі позивача, тобто судом фактично встановлено спосіб виконання судового рішення шляхом проведення перевірки.

Отже, при перевірці виконання судового рішення державний виконавець повинен був встановити факт проведення відповідачем 1 повторної перевірки доводів позивача, викладених у скарзі.

Разом з тим, з оскаржуваної постанови судом встановлено, що підставою для висновків державного виконавця про виконання вимог постанови Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/9661/13-а у повному обсязі стало лише встановлення факту здійснення Департаментом державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України повторного розгляду скарги, при цьому не перевірено, чи проводилась відповідачем 1 повторна перевірка за зверненням.

Дослідивши зміст відповіді відповідача на скаргу ОСОБА_1, надану на виконання вимог постанови Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/9661/13-а, (від 05.01.2017 №3-15927/20.4 «Щодо результатів розгляду звернення») судом встановлено, що надана відповідь ґрунтується на інформації управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Даних щодо проведення повторної перевірки не зазначено.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідь Департаменту державної виконавчої служби від 05.01.2017 №3-15927/20.4 є за своїм змістом майже тотожною відповіді, яка була предметом судового розгляду адміністративної справи №808/9661/13-а та яка визнана судом такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян» щодо всебічності її проведення.

З наданої відповідачем 1 відповіді 05.01.2017 №3-15927/20.4 не вбачається, які додаткові заходи були здійснені щодо проведення повторної перевірки викладених у скарзі позивача питань, у звязку з чим суд дійшов висновку, що з даної відповіді державний виконавець не міг встановити факт проведення повторної перевірки за зверненням ОСОБА_1

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем 1 безпідставно та передчасно, оскільки з наданими суду доказами не підтверджено фактичне виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2014 у справі №808/9661/13-а у повному обсязі та у спосіб, визначений таким судовим рішенням.

Таким чином, судом встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження №48298347 від 17.01.2017 прийнята відповідачем 1 необґрунтовано та без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, що зумовлює висновки суду про наявність підстав для скасування такої постанови та задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому суд не приймає посилання позивача на наявність процедурних порушень в діях державного виконавця з огляду на відсутність акту, яким було б встановлено обставини повторного розгляду його скарги, оскільки обовязковість складання такого акту при примусовому виконанні рішень немайнового характеру чинним законодавством не передбачено, отже такі твердження позивача є безпідставними.

За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій державного виконавця відсутні.

Враховуючи неведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до приписів статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд зазначає, що клопотання позивача про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат на правову допомогу в розмірі 3200,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки до матеріалів справи не надано належних доказів (розрахункових документів), на підтвердження сплати позивачем таких грошових коштів, відповідно до договору про надання правової допомоги від 07.03.2017.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 юстиції України про закінчення виконавчого провадження №48298347 від 17.01.2017.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.) присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 юстиції України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.О. Семененко

Суддя Л.О. Нестеренко

Суддя Н.В. Стрельнікова