Справа № 761/42962/16-а
Суддя: Макаренко І. О.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/129/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва розглянувши у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції роти № 10 батальйону № 4 Управління патрульної служби МВС в м. Києві лейтенанта поліції Писаренко Ірини Володимирівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції роти № 10 батальйону № 4 Управління патрульної служби МВС в м. Києві лейтенанта поліції Писаренко Ірини Володимирівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25.11.2016 року, керуючи автомобілем «BMW 318i», д.н.з. НОМЕР_1, в місті Києві, по вулиці Дмитрівська, будинок 2, був зупиненний інспектором патрульної поліції Мороз І.М. та звинуватив у порушенні Правил дорожнього руху передбаченим п. 8.7.3, а саме в керуванні транспортним засобом, який здійснив рух на забороняючий червоний сигнал світлофора та притягнув до адміністративної відповідальності за ч. 2, ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Вказану постанову позивач вважає незаконною та виданою з грубим порушенням закону, відомості які в ній містяться не відповідають дійсності обставин справи.

Позивач вважав, що в його діях не було складу адміністративного правопорушення, оскільки він не їхав на забороняючий червоний сигнал світлофора.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд скасувати постанову про притягнення мене до адміністративної відповідальності ЕАА № 036774 від 25.11.2016, а справу про притягення мене до адміністративної відповідальності закрити та зобов'язати інспектора УПП лейтенанта поліції Цисаренко І.В. призначити новий розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та розглянути справу відповідно до вимог КУпАП.

Відповідно до ч. 6, ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув відповідач, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Судом встановлено, що 25.11.2016 року інспектором поліції Управління поліції в місті Києві лейтенантом поліції Цисаренко І.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕАА № 036774 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 7).

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом здійснив рух на забороняючий червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ПДР. Та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2, ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п.п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, передбачає, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно із ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

За змістом рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі N 1-11/2015 убачається, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, вважаю, що інспектор не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення, за якою позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

За правилами ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Наразі, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото- чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб'єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення, при цьому пояснення у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інспектором відібрано не було.

Також, відповідачем не було доведено суду те, що позивач саме проїхав на червоний заборонений сигнал світлофору.

З аналізу тексту постанови по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності без наявності відповідних доказів та з порушенням встановленої процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами правомірності прийнятої ним постанови, вважаю, що постанова підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача в частині закриття провадження по справі, то суд зазначає, що вона задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 284 КУпАП, орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить рішення, одним з яких є закриття справи. Постанови про закриття справи виноситься за наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу, в тому числі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки способом захисту прав та інтересів особи у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у адміністративній справі належить до компетенції органу, який відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення наділений таким правом, у даному випадку це відноситься до компетенції відповідача, тому суд вважає що вимоги позивача щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з тим, що рішення винесено органом до компетенції якого дана територія не відноситься не підлягають задоволенню, оскільки позивачем визначено спосіб захисту порушеного права, який не передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ст. 162 КАС України, діючи в межах наданих адміністративному суду повноважень, проаналізувавши наведені позивачем доводи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 122, 245, 246, 252, 254, 258, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 10, 11, 70, 71, 128, 159-163, 167, 171 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції роти № 10 батальйону № 4 Управління патрульної служби МВС в м. Києві лейтенанта поліції Писаренко Ірини Володимирівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії ЕАА № 036774 від 25 листопада 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою суду за наслідками апеляційного провадження.

Суддя