Справа № 339/204/16
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 квітня 2017 року м. Київ К/800/8402/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Болехівської міської ради, міського голови міста Болехова, третя особа - Управління освіти виконавчого комітету Болехівської міської ради про скасування рішення,

в с т а н о в и л а :

Позивачка звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. У встановлений в ухвалі строк позивачка усунула недоліки касаційної скарги.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, ОСОБА_1 звернулась до Болехівського міського суду Івано-Франківської області з позовом, в якому, згідно уточнених позовних вимог, просила: скасувати рішення сесії Болехівської міської ради № 56-49/15 від 12 серпня 2015 року «Про затвердження акту комісії від 17.03.2015»; зобов'язати Болехівську міську раду перенести футбольний стадіон «ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташований по АДРЕСА_1, згідно пункту 3.33 (ДБН 360-92**) «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та встановити спеціальну огорожу; заборонити проведення футбольних матчів, тренувань, та інших масових заходів на футбольному стадіоні «ІНФОРМАЦІЯ_1» до приведення у відповідність до норм п. 3.33 ДБН 360-92**; визнати факт повторної конфіскації Болехівською міською радою майна родини реабілітованого від сталінських репресій (частини саду) доктора ОСОБА_2 як навмисно заподіяну шкоду; визнати незаконну експлуатацію стихійно облаштованого футбольного поля у житловій забудові міста такою, що приводить до постійних матеріальних і моральних збитків громаді.

Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року, закрито провадження у справі.

Позивачка звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що за своїм правовим статусом оскаржуване рішення сесії Болехівської міської ради № 56-49/15 від 12 серпня 2015 року є індивідуальним правовим актом, оскільки породжує певні права та обов'язки для інших суб'єктів земельних відносин, а тому висновки судів попередніх інстанцій про те, що дана справа не повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства є помилковими.

Судами встановлено, що позивачка оскаржує рішення сесії Болехівської міської ради № 56-49/15 від 12 серпня 2015 року, яким затверджено Акт комісії щодо встановлення меж міського стадіону, оскільки суміжні землекористувачі не погоджують межі земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при відведенні земель міською радою для обслуговування «стадіону» у березні 2015 року сталося накладення земельних ділянок. При цьому, у кадастровому плані стадіону, який узаконено рішенням Болехівської міської ради від 12 серпня 2015 року, частину присадибної земельної ділянки, що належить позивачу та її представнику згідно Державного акту від 27 листопада 2007 року, відведено до земель Управління освіти. Крім того, позивач вказує на накладення меж стадіону (футбольного поля) на її земельну ділянку, а тому просить повернути повторно конфісковане Болехівською міською радою майно родини реабілітованого від сталінських репресій - частини саду доктора ОСОБА_2.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спір між сторонами стосується захисту права власності на земельну ділянку, стосовно якої існує спір про право цивільне, а відтак позивач має захищати свої права та інтереси у способи, визначені положеннями Земельного кодексу України та статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Болехівської міської ради, міського голови міста Болехова, третя особа - Управління освіти виконавчого комітету Болехівської міської ради про скасування рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко