Справа № 819/513/17
Суддя: Мартиць О.І.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/513/17

03 травня 2017 р.м. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

секретарі судового засідання Порплиці Т.В.

за участю: представника позивача адвоката Біль Р.С.

представника відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Оленяка В.Я., довіреність від 10.01.2017 року № 31-19-0.9-199/2-17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 06.03.2017 року 3-1018/0-282/6-17 "Щодо розгляду клопотання про прийняття наказу" та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності за межами населеного пункту на території с.Шипівці Заліщицького району Тернопільської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.02.2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою та необхідним пакетом документів про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області з метою реалізації права на безоплатну передачу громадянам України земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах, визначених ст.121 Земельного кодексу України.

Однак, розглянувши вказану заяву, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області рішенням від 06.03.2017 року №3-1018/0-282/6-17 відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність до моменту уточнення інформації стосовно перебування земельної ділянки у користуванні третіх осіб. На думку позивача, рішення відповідача є невмотивованим, протизаконним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, викладених у позовній заяві, зазначивши, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Спірна земельна ділянка не перебуває ні у власності, ні в користуванні інших осіб, а тому відповідач повинен був надати дозвіл на розробку проекту землеустрою. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у запереченні на адміністративний позов від 20 квітня 2017 року (а.с.32-33) та пояснив, що під час розгляду заяви ОСОБА_5 від 02 лютого 2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області виявлено, що земельний масив, у якому позивач виявив бажання отримати земельну ділянку, розподілений та активно обробляється, тобто перебуває у користуванні третіх осіб, про що повідомлено позивача листом від 06 березня 2017 року №3-1018/0-282/6-17. На думку представника відповідача, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області правомірно та обґрунтовано відмовило позивачу у задоволенні його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, вважає, що порушень зі сторони Головного управління не було і підстав для задоволення позовних вимог немає.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін по справі, суд встановив такі обставини.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся із заявою, датованою 02 лютого 2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, державної власності, що розташована на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту.

Подана заява згідно штампу вхідної кореспонденції отримана Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області 06.02.2017 року та зареєстрована під номером №3-1018/0/5-17. (а.с.35)

До заяви додано копію паспорта, копію картки фізичної особи - платника податків про одержання ідентифікаційного номера (а.с.14-15), викопіювання з планово-картографічних матеріалів (Публічної кадастрової карти) щодо місця розташування земельної ділянки (а.с.37), довідку Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області від 31 січня 2017 року № 43 (а.с.36) про те, що ОСОБА_3 не скористався правом на безоплатну передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та довідку Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області від 31 січня 2017 року № 47 (а.с.38) про те, що Шипівецька сільська рада Заліщицького району Тернопільської області не заперечує проти надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3

Відповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області листом від 06.03.2017 року №3-1018/0-282/6-17 "Щодо розгляду клопотання про прийняття наказу" ОСОБА_3 повідомлено, про те що подані графічні матеріали свідчать, що масив у якому знаходиться земельна ділянка, на яку претендує позивач, розподілений та активно обробляється, тобто знаходиться у користуванні третіх осіб. Відтак, Головне управління відмовляє у наданні дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, до моменту уточнення інформації стосовно перебування згаданої ділянки у користуванні третіх осіб. (а.с.16)

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, п. "а" ч.3 ст.22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно п.4 ст.122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (далі - Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Підпунктом 31 пункту четвертого Положення № 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

У відповідності до Положення № 15 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч.3 ст.123 ЗК України, за якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи системний аналіз правових норм, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач повинен був прийняти одне з таких рішень: або проект наказу про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або проінформувати про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови.

З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою та необхідними доданими документами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, орієнтовною площею 2,000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області.

Однак, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняло оскаржуване рішення щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки.

Як підстава для прийняття рішення щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як вбачається з його змісту, слугувала необхідність уточнення інформації стосовно перебування згаданої ділянки у користуванні третіх осіб, що суперечить вимогам ст.118 Земельного кодексу України, якою передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні такого дозволу, а тому посилання відповідача на те, що земельний масив, на якому позивач бажає отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розподілений та активно обробляється, тобто перебуває у власності третіх осіб, є безпідставними і не містить належного фактичного і юридичного обґрунтування для відмови у наданні дозволу позивачу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки.

Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь на запит представника позивача Біль Р.С., видана відділом у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, у якій зазначено, що у масиві на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за межами населеного пункту, з якого пропонується надання земельних ділянок громадянам, серед яких ОСОБА_3, відділом у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не погоджувалися проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оренду, тимчасове чи постійне користування, сервітуту, суперфіцію тощо. (а.с.17)

Згідно довідки від 20.03.2017 року № 182, виданої виконкомом Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області масив, у якому знаходиться земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_4 - 1972 р. н., не перебуває у користуванні третіх осіб. (а.с.18)

Як вбачається з відповіді Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області від 27.03.2017 року № 01-492/05-03 на адвокатський запит від 20.03.2017 року, Заліщицькою районною державною адміністрацією розпоряджень з приводу надання дозволу на розробку чи затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, суборенду, постійне чи тимчасове користування, сервітуту, суперфіцію тощо на земельні ділянки, що розташовані на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області ОСОБА_3 з 01 січня 2008 року до моменту видачі довідки - не видавалися. Відповідно договори оренди, суборенди, сервітуту, суперфіцію тощо з даними громадянами не укладалися. (а.с.28)

У відповіді Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області від 06.04.2017 року № 01-580/05-03 на адвокатський запит зазначається, що у масиві на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за межами населеного пункту, з якого пропонується надання земельної ділянки громадянам, серед яких золотий Д.П., розпорядження голови райдержадміністрації про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оренду, тимчасове чи постійне користування сервітуту, суперфіцію, не приймалися. (а.с.29) Частиною другою ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.11,71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, з огляду на викладене, рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 06.03.2017 року №3-1018/0-282/6-17, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір при поданні позовної заяви до Тернопільського окружного адміністративного суду в розмірі 640,00 грн. згідно з квитанцією № НОМЕР_1 від 29 березня 2017 року. (а.с.3)

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмір 640,00 грн.

Керуючись ст.ст.2,6,11,86,122,158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 06.03.2017 року 3-1018/0-282/6-17 "Щодо розгляду клопотання про прийняття наказу" та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності за межами населеного пункту на території с. Шипівці Заліщицького району Тернопільської області.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (, місцезнаходження: 46021, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Грушевського, будинок 8) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1) сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. згідно квитанції № від 29.03.2017 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.