Справа № 820/6314/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 квітня 2017 р. № 820/6314/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання Самігулліна К.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Непопа С.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ "Фідобанк" Коваленко Олександра Володимировича
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Коваленка Олександра Володимировича щодо включення ОСОБА_3 до переліку вкладників ПУАТ «фідобанк»,які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО;

- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Коваленка Олександра Володимировича включити Позивача до переліку вкладників ПУАТ «ФІДОБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО;

- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників ПУАТ «ФІДОБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО.

В обґрунтування позовних вимог позивача зазначив, що він є вкладником ПАТ «ФІДОБАНК» та має право вимагати від ПУАТ «ФІДОБАНК» повернення йому вкладу у розмірі 200,000 гривень за договором банківського рахунку про відкриття та ведення поточного рахунку фізичної особи від 24 грудня 2013 року.

Крім того, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» протиправно не включено позивача до списку сум гарантованих виплат з посиланням на нікчемність переказів коштів, здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональний кредит» на розрахунковий рахунок позивача. Кошти, що знаходяться на його рахунку, відкритому в ПАТ «ФІДОБАНК», є вкладом, а тому у Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» є всі підстави для включення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи позовних вимог та просив суд прийняти рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, у судове засідання повноваженого представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України.

У письмових запереченнях на позов (а.с.44-45) зазначив, що вважає доводи позивача незаконними, необ`єктивними, а позовні вимоги звернені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є передчасними, оскільки останнім не впинялось жодних дій, які б порушували права позивача, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ФІДОБАНК" Коваленко Олександр Володимирович, у судовому засіданні позов не визнав.

У письмових заперечення на позов (а.с.78-79), вказав, що вважає укладений між позивачем та ТОВ «Регіональний кредит» договір позики № 1 від 11.05.2017 року таким, який має ознаки фіктивного та укладеного за попередньою змовою між позивачем та уповноваженими особами ТОВ «Регіональний кредит». Додатково відповідач вказує, що позовна вимога в частині включення ОСОБА_3 до переліку вкладників ПУАТ "ФІДОБАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ФГВФО є незаконною та є такою , яка не відповідає Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, на думку, відповідача доводи позивача незаконні, необ`єктивні, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом з матеріалів справи встановлено, що 24.12.2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ФІДОБАНК» укладено договір банківського рахунку №НОМЕР_2 в гривні для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України. (а.с. 10-11).

18.05.2016 року на банківський рахунок позивача № НОМЕР_2 були зараховані кошти у розмірі 200,000 грн. від юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний кредит» на підставі договору позики №1 від 11.05.2016 року укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональний кредит» та позивачем, відповідно до якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцю. (а.с. 70-71).

Судом встановлено, що наявними в матеріалах справи копіями квитанцій від 18.05.2016 року (а.с.54), якою підтверджується внесення грошових коштів на поточний рахунок в ПАТ «ФІДОБАНК».

Як встановлено під час розгляду справи, на підставі рішення Національного банку України від 20.05.2016 року за №8 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.05.2016 року №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Розпочато процедуру виведення ПАТ «ФІДОБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ФІДОБАНК» - Коваленка Олександра Володимировича.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 року №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПІБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФІДОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ФІДОБАНК» з 20.07.2016 року до 19.07.2018 року, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу з 20.07.2016 року до 19.07.2018 року включно.

Таким чином, на момент віднесення ПАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних, на розрахунковому рахунку позивача знаходилися грошові кошти у розмірі 200000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку № НОМЕР_2 (а.с.50).

Судом встановлено, що на вимогу позивача повідомити про наявність та видачу 200000,00 грн, що перебувають на банківському рахунку № НОМЕР_2 банком надано інформація, що дані позивача відсутні у переліку вкладників ПУАТ «ФІДОБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначення повноважень та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

В підпункті 4 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (підпункт 17 ч.1.ст.2 Закону № 4452-VI).

Згідно з ч.1 ст.3 вищевказаного Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону України "Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб" основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону № 4452-VI вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Частиною 1 ст.27 Закону № 4452-VI передбачено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно пункту 6 розділу ІІІ положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860 (далі - Положення) протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

У відповідності до системного тлумачення наведених норм законодавства вбачається, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників загального реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду загального реєстру.

Таким чином, питання про включення чи виключення з реєстру вкладників вирішується до моменту закінчення тимчасової адміністрації та прийняття рішення про ліквідацію банку.

В силу положень частини 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

З наведених положень Закону України "Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб" вбачається, що перевірка правочинів на предмет їх нікчемності повинна бути проведена протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Натомість, Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №826 від 26.05.2016р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 року за №863/28993 (далі Порядок №826), розширив повноваження Фонду щодо перевірки правочинів на предмет нікчемності на період процедури ліквідації банку.

Так, відповідно до пункту 5 розділу ІІ наведеного Порядку №826 перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку.

У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

Проаналізувавши зазначене, суд приходить до висновку, що норми підзаконного нормативно-правового акту суперечать вимогам Закону України "Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб", оскільки обмежують визначене законом право фізичної особи на своєчасне одержання коштів за вкладом після початку процедури ліквідації банку та наділяють додатковими повноваженнями Комісію з перевірки правочинів. Фактично перевірка правочинів на предмет їх нікчемності може тривати протягом року з моменту початку процедури ліквідації банку, що є неприпустимим.

В силу положень пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Частина 3 статті 22 Конституції України передбачає, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

За таких обставин суд доходить висновку, що обмеження виплати коштів за договором позивача у період ліквідації банку суперечить вимогам Закону України "Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб", а уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ "ФІДОБАНК" Коваленко Олександр Володимирович, допускаючи таке обмеження та не включаючи позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

Щодо заперечень ПУАТ "ФІДОБАНК", в яких зазначено, що правочин, вчинений ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональний кредит» є нікчемним з підстав, визначених ч.3 ст.38 Закону, суд зазначає наступне.

Правові підстави для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку вказані у частині 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Із змісту статті 228 ЦК України суд приходить до висновку, що цивільні правочини, які порушують публічний порядок є нікчемними відповідно до статті 228 ЦК України, що дає право суду застосувати до сторін правові наслідки, передбачені статті 216 ЦК України.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому виявилась завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, і хто з її учасників мав намір на досягнення цієї мети. За відсутності таких доказів наявність умислу у юридичної особи та фізичної особи не може вважатись установленою.

Згідно зі ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п.п. 1.24, 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі; платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

В письмових запереченнях відповідача не вказано з яких конкретних підстав відповідач вважає зазначені правочини нікчемними, відповідно не надані будь-які докази в підтвердження таких обставин, в зв'язку з чим суд при вирішенні спору не бере до уваги такі письмові заперечення відповідача.

Посилання відповідача на відсутність оскарження визнання нікчемним правочину суд не враховує, оскільки не надано рішення про таке визнання та воно не носить нормативного характеру.

Судом встановлено, що на час розгляду справи грошові кошти в сумі 200000,00 грн. знаходяться на рахунку позивача в ПУАТ "ФІДОБАНК", яким позивач позбавлений можливості самостійно розпоряджатися, що підтверджується витягом ПАТ "ФІДОБАНК" від 18.05.2016 року (а.с. 54) та не спростовано відповідачами по справі.

Враховуючи викладене суд зазначає, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб всупереч вимогам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та нормативно-правових актів Фонду безпідставно не вніс позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовна вимога щодо визнання бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" Коваленка Олександра Володимировича протиправною, щодо не включення повної інформації до списку (переліку) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно всієї гарантованої суми належної до виплати ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Разом з цим суд відзначає, що протиправність не включення ОСОБА_3 до списку (переліку) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вказує на наявність правових підстави для зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "ФІДОБАНК" Коваленка Олександра Володимировича внести зміни до списку (переліку) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно включення всієї суми відшкодування належної до виплати позивачу, ОСОБА_3, невиплачену частину вкладу у сумі 200000,00 грн.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 року у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у зазначених постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Проте, проаналізувавши положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд доходить висновку, що ним регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Однак, суд звертає увагу на те, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вказаний Закон є спеціальним, яким в свою чергу врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Системний аналіз положень вищезазначеного Закону дає підстави суду вважати, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до спірних правовідносин не підлягає і, як наслідок, відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі чи закриття провадження у справі з підстав непідсудності.

Суд вважає за необхідне окремо зазначити, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вирішує виключно Фонд. Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку.

Підсумовуючи вищевказане суд зазначає, що за своїм характером спір між Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "ФІДОБАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд зазначає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивача не включено уповноваженою особою до переліку вкладників, а відтак, у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб наразі відсутні підстави, визначені положеннями ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", для включення ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників.

Таким чином, суд доходить висновку про передчасність звернення позивача з даною вимогою до суду, так я, на теперішній час у суду немає підстав вважати, що в подальшому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб буде порушуватись право позивача на включення його до Загального реєстру вкладників.

Отже, суд вважає вищевказану вимогу необґрунтованою та безпідставною, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання, а ця частина вимог спрямована на майбутнє.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За таких підстав, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню .

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ФІДОБАНК" Коваленка Олександра Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ФІДОБАНК" Коваленка Олександра Володимировичащодо не включення ОСОБА_3 (ІНН: НОМЕР_1) до переліку вкладників ПУАТ "ФІДОБАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у повній сумі, що містилася на рахунку ОСОБА_3 №НОМЕР_3 у Публічному акціонерному товаристві "ФІДОБАНК", а саме у сумі 200,000 грн.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Коваленка Олександра Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до Переліку вкладників Публічного акціонерного т товариства " ФІДОБАНК ", що мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в частині збільшення кількості вкладників та гарантованої суми, а саме до переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті, додати суму у розмірі 200,000 (двісті тисяч гривень) грн., як суму коштів, яка підлягає виплаті за вкладом ОСОБА_3 (ІНН: НОМЕР_1) по рахунку №№НОМЕР_3.

В задоволенні іншої частини позовних вимог- відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 28 квітня 2017 року.

Суддя Панченко О.В.