Справа № 825/552/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/552/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Панчука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, треті особи: Семенівський районний відділ Державної виконавчої служби України, Семенівський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.) звернувся до суду з адміністративним позовом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (далі - Головний центр) та просить зобов'язати відповідача вилучити з бази даних інформацію про встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке було встановлено ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 12.12.2013 у справі № 744/1400/13-ц.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на даний час у Семенівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області відсутні будь-які виконавчі провадження щодо стягнення з нього боргів, таким чином, починаючи з 06.02.2017 і по даний час зобов'язання у позивача відсутні, в тому числі ті, за невиконання яких ОСОБА_3 було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Однак, ініціювати зняття з нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України вищеназваний орган ДВС не може, оскільки відсутні відкриті виконавчі провадження щодо позивача чи постанови про закінчення виконавчих проваджень, які б давали змогу зняти тимчасове обмеження. Державний виконавець міг зняти з ОСОБА_3 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тільки у разі повернення виконавчого документу до суду, закінчення виконавчого провадження чи у разі належного виконання зобов'язань щодо сплати періодичних платежів, проте всі ці три випадки не стосуються ситуації, яка виникла у позивача.

Що стосується вилучення Головним центром інформації про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України на підставі судового рішення про скасування тимчасового обмеження, зазначив, що дана норма не ґрунтується на законі, а саме відповідно до Цивільного процесуального кодексу України та, з урахуванням висновків Верховного Суду України, суд не наділений повноваженнями щодо зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, а може таке обмеження тільки встановити.

Також зазначив, що він працює на роботі, яка пов'язана з тимчасовими виїздами за межі України, проте існуюча заборона на такі виїзди не дає йому можливості реалізовувати в повному обсязі свої трудові права та виконувати трудові обов'язки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити надав письмові заперечення та пояснив, що усі постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, винесені у зв'язку з відсутністю майна, яке належить боржнику і на яке можна звернути стягнення, тобто вони були винесені не з тих підстав, з яких здійснюється зняття з контролю Головним центром, та не є підставами для вилучення інформації про боржника з бази даних. Крім того, постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві були винесені до прийняття Семенівським районним судом Чернігівської області ухвали про встановлення тимчасового обмеження громадянину України ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

Зазначив, що оскільки відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання, а згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому правових підстав для вилучення інформації про ОСОБА_3 із вказаної бази даних у відповідача немає, а відмова щодо вилучення інформації про ОСОБА_3 з бази даних ґрунтується на нормах чинного законодавства, та є законною. Інформація не може бути вилучена за відсутності судового рішення про скасування раніше обраного позивачу тимчасового обмеження у праві виїзду з України або постанов про закінчення виконавчого провадження за кожним з трьох виконавчих проваджень, зазначених в ухвалі Семенівського районного суду Чернігівської області.

Також, від органу Державної виконавчої служби, який звертався до суду з метою тимчасового обмеження у праві виїзду з України позивача-боржника, не надходило інформації про те, що скасована ухвала суду про вжиті нею обмеження стосовно позивача-боржника, або виносилися постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, винесені на підставах зазначених у пункті 4 розділу III Порядку.

Представник третьої особи, - Семенівського районного відділу Державної виконавчої служби України в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи, - Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов має бути задоволений, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що постановами Семенівського районного відділу Державної виконавчої служби України від 05.12.2013 № 36765621, № 3729003 та № 36809420, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи було повернуто стягувачу та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 9-11).

Як вбачається із вказаних постанов, державним виконавцем було встановлено, що майно, яке належить боржнику і на яке можна звернути стягнення не виявлено, здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 12.12.2013 по справі № 744/1400/13-ц (провадження № 6/744/45/2013), на підставі подання начальника відділу Державної виконавчої служби Семенівського РУЮ Чернігівської області, громадянину України ОСОБА_3 було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань без вилучення паспортного документа (а.с. 7).

Листом від 27.12.2013 за № 3-10/8531 Семенівське РУЮ ДВС направило на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України вищевказане рішення (а.с. 46).

Листом від 27.12.2013 № 03-10/8531 Головний центр повідомив начальника Семенівського РУЮ ДВС про введення до бази даних Державної прикордонної служби України «Відомості про осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України» інформації щодо ОСОБА_3 (а.с. 47).

06.02.2017 ОСОБА_3 звернувся до Головного центру із заявою про зняття з нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке було встановлене ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 12.12.2013 по справі № 744/1400/13-ц. Заява мотивована тим, що позивач сплатив виконавчий збір та штрафи на користь держави, а тому будь-які зобов'язання в нього відсутні, в тому числі і ті, за невиконання яких йому було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (а.с. 48-49).

У відповідь на вказану заяву Головним центром листом від 09.03.2017 № 64/К-1420 ОСОБА_3 було відмовлено у вилученні з бази даних вищевказаних відомостей та повідомлено, що відповідно до спільного наказу Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України від 07.01.2014 № 288/5/102 «Про затвердження Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби України та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження», інформація про встановлення тимчасового обмеження права особи виїзду з України вилучається Головним центром з бази даних на підставі отриманої, засвідченої судом копії судового рішення, що набрало законної сили, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), на підставі ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження»), або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-6, 8-9, 11-14 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження») (а.с. 52).

Вважаючи, що існування обмеження у праві виїзду за кордон в базі даних відповідача є протиправним і законодавством не передбачено прямої норми для його скасування в даних обставинах, ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом до суб'єкта владних повноважень, в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03.04.2003 № 661-IV "Про Державну прикордонну службу України" (далі - Закон № 661-IV) на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Згідно із пунктом 8 статті 19 Закону № 661-IV на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань, серед іншого, покладається обов'язок щодо запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статі 2 Закону України від 05.11.2009 № 1710-VI "Про прикордонний контроль" прикордонний контроль забезпечується шляхом створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в'їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних.

Спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України від 07.01.2014 № 288/5/102 затверджено Порядок взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження (далі - Порядок).

Пунктом 3 розділу І Порядку визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи) (далі - рішення), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню, державний виконавець має право звернутися до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням (далі - боржник).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку засвідчена судом копія судового рішення про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України направляється державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після її надходження до нього для виконання на поштову адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (далі - ГЦОСІ).

ГЦОСІ після надходження зазначеного судового рішення приймає його до виконання та вносить інформацію до бази даних, про що повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби протягом трьох днів.

Тобто, саме Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України здійснюється внесення до відповідних баз даних Державної прикордонної служби України та зняття з контролю інформації про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 було встановлено тимчасову заборону у виїзді з території України на підставі ухвали Семенівського районного суду Чернігівської області від 12.12.2013 по справі № 744/1400/13-ц. Таке обмеження встановлено з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 фінансових зобов'язань перед державою.

Згідно положень пунктів 3-5 розділу ІІІ Порядку інформація про встановлення тимчасового обмеження права особи виїзду з України вилучається ГЦОСІ з бази даних на підставі отриманої, засвідченої судом копії судового рішення, що набрало законної сили, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України або постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), про закінчення виконавчого провадження або про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

У разі надходження до органу державної виконавчої служби рішення суду про скасування обмеження особи у праві виїзду за межі України державний виконавець не пізніше наступного дня пересилає зазначене рішення до ГЦОСІ.

Особа, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, знімається з контролю ГЦОСІ в разі винесення постанови про:

повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), на підставі частини першої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон);

закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 6, 8 - 9, 11 - 14 частини першої статті 49 Закону;

скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Постанова затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і протягом трьох робочих днів надсилається державним виконавцем до ГЦОСІ.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 16.01.2017 № 83/5/17 пункт 4 розділу ІІІ Порядку викладено в новій редакції, а саме: тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про:

повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон);

закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону;

скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою і не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилається державним виконавцем до ГЦОСІ.

Однак, відповідно до постанов державного виконавця Семенівського РУЮ ДВС від 05.12.2013 № 36765621, № 37249003 та № 36809420, виконавчі документи були повернуті стягувачеві на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження" (чинного на момент накладення стягнення), тобто у зв'язку із тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до листа Семенівського РВ ДВС від 11.11.2016 № 20-39/1192/28/14.17 всі вищевказані виконавчі провадження завершені і станом на 11.11.2016 на виконанні у відділі не перебувають виконавчі документи щодо стягнень з ОСОБА_3 (а.с. 8).

Абзацом другим частини 1 статті 40 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення (частина 1 статті 41 вказаного Закону).

Аналогічні норми містились і в частині 1 статті 50 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження".

З аналізу вищенаведеного можна зробити висновок, що Положенням врегульовано випадки видалення із бази даних Головного центру інформації про тимчасове обмеження громадянам у праві виїзду за межі України у конкретно визначених випадках, зокрема, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), на підставі частини 1 статті 48 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження".

Одночасно, випадки коли виконавчий документ повернутий стягувачеві за пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження", а виконавче провадження закінчено та його неможливо відновити (для винесення державним виконавцем, у випадку виконання боржником зобов'язань, постанови встановленої пунктом 4 розділу ІІІ Порядку), законодавчо не врегульовані.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно із статтею 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У відповідності до статті 13 Загальної декларації прав людини, яка прийнята та проголошена в резолюції 217 А (III) Генеральної Асамблеї від 10.12.1948, кожна людина має право вільно пересуватися і вибирати місце проживання в межах кожної держави, кожен має право залишати будь - яку країну, включаючи свою власну і повертатися в неї.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, вільне пересування людини є однією із основоположних свобод, гарантованих Конституцією України та міжнародною спільнотою людині і може бути обмежено лише за виняткових обставин, встановлених законами, як то необхідність у демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, за умови відсутності законних підстав, відмова відповідача у вилученні відомостей про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 становить незаконне втручання державного органу у його свободу вільно пересуватися.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 12.12.2013 по справі № 744/1400/13-ц тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 встановлено до виконання ним своїх зобов'язань, а саме: стягнення з ОСОБА_3 на користь держави штрафу на загальну суму 1132,00 грн.

Вказані зобов'язання перед державою позивач виконав, але поза межами виконавчого провадження. Зокрема, відповідно до квитанцій від 03.02.2017 № 56, від 06.02.2017 № 76, № 77 та № 78 ОСОБА_3 сплатив на відповідні рахунки, накладені на нього постановами інспектора ДАІ штрафи, на загальну суму 1132,00 грн. та виконавчий збір в сумі 113,20 грн. (а.с. 14).

Листами від 20.04.2017 № 05-11/549/1928 Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області та від 19.04.2017 № 01-51/170 Управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області підтвердили зарахування вищевказаних коштів за належними кодами бюджетної класифікації (а.с. 69, 70).

Крім того, відповідно до довідки Семенівського РВ ДВС від 23.01.2017 № 20-39/129/28/14.17/144, станом на 23.01.2017 виконавчих проваджень про стягнення боргів відносно ОСОБА_3 на примусовому виконанні не перебуває (а.с. 13).

Тобто, з наведеного вбачається, що ОСОБА_4 в повному обсязі виконав покладені на нього зобов'язання, а тому станом на день розгляду справи відсутні підстави для тимчасового обмеження позивача в гарантованому Конституцією України та міжнародно-правовими актами праві вільного пересування.

Суд наголошує, що прогалини в законодавстві України та не визначений порядок вилучення із бази даних відомостей про особу, яку тимчасово обмежено у праві виїзду з України, в ситуації яка склалась у позивача, не може бути підставою для відмови ОСОБА_3 у вилученні вказаних даних, за умови повного виконання ним зобов'язань.

Крім того, судом встановлено, що інших обставин щодо наявності необхідності у демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, які б могли виправдати обмеження свободи позивача вільно пересуватися, відповідачем не наведено, а судом не встановлено.

Щодо посилань представника відповідача, що ОСОБА_3 має звернутись до Семенівського районного суду Чернігівської області із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду з України, що встановлене ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 12.12.2013 № 744/1400/13-ц (на підтвердження чого надано судову практику), суд зазначає таке.

Тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, однак законодавчо встановлено, що припинення обмеження виїзду у зв'язку із виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в листах від 01.01.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» та від 01.01.2017 «Узагальнення судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК)».

Враховуючи висновки Верховного Суду України, районні суди відмовляють у відкритті провадження за заявами про скасування тимчасової заборони виїзду за межі України (а.с. 54-56).

Суд зазначає, що учасниками правовідносин, які є предметом спору, є виключно позивач та відповідач, і саме між ними виникають відповідні права та обов'язки, тому вони мають публічний характер. Зокрема, Головний центр, на підставі Закону України «Про прикордонний контроль» та Порядку, реалізує владні управлінські повноваження (функції), однією з яких, зокрема, є внесення до відповідних баз даних Державної прикордонної служби України та зняття з контролю інформації про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Відтак, суд приходить до висновку, що дана категорія справ повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

За змістом частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у права кожної людини.

Конституційний суд України в своїх рішеннях від 30.01.2003 № 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004 висловлює правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Враховуючи вищенаведене та виконання позивачем в повному обсязі покладених на нього зобов'язань,з метою ефективного поновлення права позивача на виїзд за межі України, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 та зобов'язати відповідача вилучити відомості про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 з бази даних осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Зобов'язати Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вилучити відомості про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з бази даних осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна