Справа № 803/502/17
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Справа № 803/502/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Шрі-Ланки ОСОБА_2 звернувся з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 квітня 2017 року Управління Державної міграційної служби України у Волинській області повідомило позивача про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач вважає, що дане рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки прийняте без повної оцінки основних елементів заяви про захист та суперечить положенням статей 1, 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» і нормам Правил розгляду заяв та оформлення документів. Як зазначив позивач причиною його виїзду із країни походження, а саме Шрі-Ланки, були переслідування за політичною та національною ознакою, зокрема те, що батько ОСОБА_2 був членом організації Тигри звільнення Таміл-Іламу (LTTE), після розгрому якої у 2009 році був змушений залишити територію Шрі-Ланки. Позивач як його син зазнав знущань від урядових збройних сил Шрі-Ланки. Побоюється повертатися у країну походження через загрозу такого, що принижує людську гідність поводження і покарання.

Просить суд скасувати рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту.

Представник позивача, у судове засідання не прибув, однак у заяві від 11 травня 2017 року просить суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.24).

Відповідач в судове засідання не прибув, проте у заяві від 11 травня 2017 року просить суд розгляд справи проводити без участі представника відповідача (а.с.29).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням вимог частини статей 41, 122 КАС України та у зв'язку із надходженням до судового засідання клопотань про розгляд справи у відсутності представників сторін (що є їх правом), судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у якій просив притулок в Україні з підстав побоювання зазнати переслідування в країні походження - Шрі-Ланка.

12 квітня 2017 року відповідач повідомив позивача про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту. Дане рішення було прийняте з урахуванням матеріалів особової справи № 2017 LT 009 від 23 березня 2017 року громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_2 та на підставі наказу №26 від 12 квітня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів особової справи № 2017 LT 009 від 23 березня 2017 громадянин Шрі-Ланки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець міста Джафна, Шрі-Ланка, за національністю - шріланкієць, за віросповіданням - християнин, сімейний стан - неодружений. Прибув в Україну в грудні 2016 року через Російську Федерацію.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2016 року №308/13233/16-а примусово видворено за межі території України.

Після затримання та винесення постанови про примусове видворення ОСОБА_2 звернувся до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області з заявою про надання статусу біженця та був переміщений для подальшого утримання до пункту тимчасового перебування іноземців «Журавичі» Волинської області.

У протоколі співбесіди від 29 березня 2017 року позивач в якості причини виїзду з країни постійного проживання зазначив, що його батько підтримував та був учасником руху «Тигри визволення Талім Іламу». Під час громадської війни, яка відбувалася у Шрі-Ланці у період з 1983 року по 2009 рік батько заявника брав участь у воєнній складовій руху та у 2009 році переїхав на постійне проживання до Німеччини.

У висновку головного спеціаліста сектору у справах біженців відділу міграційної роботи УДМС України у Волинській області Котуха С.В. від 12 квітня 2017 року, зазначено, що відомості надані заявником про себе та місце народження і проживання є послідовними та правдивими, а відтак інформація щодо громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_2 є правдоподібною. Одночасно, твердження заявника про небезпеку перебування в Шрі-Ланки та політичну ситуацію в цій країні є недостовірними, що підтверджуються загальнодоступними джерелами інформації. Так, заявник взагалі не був об'єктом зацікавленості правоохоронних органів чи інших органів Шрі-Ланки, оскільки після ліквідації організації «Тигрів визволення Таміл Іламу» ОСОБА_2 протягом 8 років безпечно проживав на території своєї держави з дідусем та бабусею та безперешкодно залишив її територію. Про відсутність заборони компетентних органів влади Шрі-Ланки на виїзд заявник засвідчує той факт, що залишаючи країну громадської незалежності заявник використав повітряний транспорт. Перетин кордону, при цьому, передбачає проведення відповідної перевірки особи, однак, не зважаючи на те, що за словами останнього його переслідували він не був затриманий.

Крім того, у ході проведення співбесіди ОСОБА_2 повідомив, що він бажає потрапити до Німеччини, оскільки там проживає його батько і мати. Вказане дає підстави вважати, що заявник відноситься до категорії економічних мігрантів - осіб, які добровільно залишають країну своєї громадської незалежності з метою пошуку кращих умов життя. Про це свідчить також той факт, що здійснивши в'їзд на територію України заявник не звернувся в установленому порядку за захистом, а намагався за допомогою міжнародних злочинним угрупувань в незаконний спосіб перетнути державний кордон України.

Враховуючи вищевикладені розбіжності, а також факт надання позивачем неправдивих відомостей, спеціаліст УДМС України у Волинській області дійшов висновку, що ОСОБА_2 не надав достовірних чи правдоподібних фактів його особистого переслідування в країні постійного проживання. Заявник ніколи не перебував членом жодної політичної, релігійної, військової чи громадської організації. У зв'язку з вищезазначеним, немає підстав вважати, що заявник має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Надаючи правову оцінку вищезазначеним висновкам Управління Державної міграційної служби України у Волинській області суд зазначає наступне.

Правовий статус біженця в Україні, порядок його надання, втрати та позбавлення цього статусу, а також питання державних гарантій захисту біженців регулюються Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року №3671-VI (далі - Закон № 3671).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 3671 біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 частини 1 статті 1 Закону № 3671 встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Умови, за наявності яких правовий статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не надається, визначені статтею 6 Закону №3671, зокрема, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №3671 оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до органу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника.

Статтею 9 Закону №3671 встановлено порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, частинами 1, 2, 6, 7, 9, 10, 11, 12 статті 9 Закону №3671 визначено, що розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється органами міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено керівником органу міграційної служби за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником. Співбесіда із заявником проводиться за правилами, встановленими частинами другою і третьою статті 8 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону.

У разі відсутності у заявника документів, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, для встановлення особи заявника центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з відповідними органами Служби безпеки України згідно із законодавством проводиться ідентифікація особи.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, направляє особу, яка подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на медичне обстеження, що проводиться в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Документи, отримані або підготовлені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, долучаються до особової справи заявника.

Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особова справа заявника разом з письмовим висновком органу міграційної служби, який розглядав заяву, надсилається до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань міграції для прийняття остаточного рішення за заявою.

Отже, після прийняття відповідного рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби згідно Закону №3671 вчиняє ряд дій для вивчення усіх обставин, повідомлених заявником, після чого готується письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Такий же порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, закріплений у пункті 5.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 року №649. Зокрема, в даному пункті Правил зазначено, що після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа органу міграційної служби (особа, яка веде справу):

а) проводить співбесіди із заявником або його законним представником з метою виявлення додаткової інформації, що необхідна для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником під час подання заяви.

б) направляє в установленому порядку до органів Служби безпеки України відповідний запит (додаток 18) щодо здійснення перевірки наявності обставин, за якими заявник не може бути визнаний біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 Закону;

в) у разі відсутності в заявника документів, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, направляє відповідні матеріали, а в разі необхідності - й заявника до органів Служби безпеки України з метою ідентифікації особи (додаток 19);

г) у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів в установленому порядку звертається із відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжності фактів стосовно особи, заява якої розглядається (додаток 19);

ґ) в установленому порядку направляє заявника на медичне обстеження відповідним направленням (додаток 20);

д) долучає до особової справи заявника всі документи, підготовлені та отримані органом міграційної служби під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, включаючи результати медичного обстеження;

е) готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 21);

є) формує особову справу заявника (пронумеровує всі документи, що долучені до справи, складає їх опис, прошиває справу).

Відповідно до частин 1, 5 статті 10 Закону №3671 рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім'ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань міграції протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку органу міграційної служби, який розглядав заяву. За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Суд погоджується із висновками органів державної міграційної служби про те, що пояснення позивача про переслідування в країні його громадянської належності не є переконливими, не доводять переслідувань або існування загрози переслідувань громадянину Джонсону Станіслаусу в країні його громадянської належності (Шрі-Ланка) та не доводять загрози його життю, безпеці чи свободі через побоювання нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Суд також враховує, що згідно з матеріалами особової справи позивач ніколи не був членом жодної політичної партії, релігійної, військової чи громадянської організації, відсутні докази його утисків на батьківщині за релігійною чи іншою ознаками його чи членів його сім'ї.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також відсутністю обґрунтованих загрози життю, безпеці чи свободі позивача через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання та перебуванням у третій безпечній країні, 12 квітня 2017 року відповідачем правомірно було прийнято оскаржуване рішення № 0704/13 про відмову про відмову громадянину Шрі-Ланки ОСОБА_2 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту.

Враховуючи, що рішення № 0704/13 від 12 квітня 2017 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту прийнято відповідачем правомірно, тому у задоволенні взаємопов'язаних позовних вимог про скасування вказаного рішення та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту - слід відмовити.

Керуючись ст.ст.11,17,122,158,160,162,163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В.Мачульський