Справа № 806/2525/16
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"04" травня 2017 р. Справа № 806/2525/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "17" січня 2017 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправними та скасування постанов ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника Управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ 121/06-09-051/0728 від 18.10.2016 р. в частині накладання штрафу на фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 в розмірі 29000,00грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Апелянт в апеляційній скарзі просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за спільним рішенням ДФС України, Державної служби України з питань праці та Пенсійного фонду України від 14.06.2016року щодо вжиття заходів по запобіганню "тіньової" зайнятості та виплати доходів без сплати належних сум податків, зборів, внесків до бюджету було проведено перевірку щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (а.с.50-51).

Листом Державної служби України з питань праці від 22.07.2016року була надана згода Управлінню Держпраці у Житомирській області на проведення таких перевірок за інформацією Пенсійного фонду України, в тому числі, відносно ФОП ОСОБА_3 (а.с.46-47,52). Перевірка проводилася безпосередньо на підставі наказу від 23.09.2016 року та направлення від 23.09.2016 року на її проведення в період з 26.09.2016 року по 28.09.2016 року.

Його було належним чином повідомлено про таку перевірку, про що свідчить підпис про отримання 27.09.2016 року копії направлення.

За змістом акту перевірки - її проведено в період з 27.09.2016 р. по 28.09.2016 року і за участі ФОП, про що свідчить власноручно заповнений ним розділ вказаного акту "перелік питань для контролю дій державних інспекторів праці" та підпис в акті як особи, що брала участь в цій перевірці (а.с.53-58).

За результатами перевірки було виявлено, окрім інших, слідуючі порушення вимог законодавства про працю:

- заробітна плата найманим працівникам виплачувалася один раз на місяць, що суперечить вимогам статті 115 КЗпП України щодо виплати заробітної плати не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата;

- остаточний розрахунок при звільненні 07.04.2016 року ОСОБА_4 проведено не в день звільнення, а лише 10.05.2016 року, що суперечить вимогам статті 115 КЗпП України щодо виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, в день звільнення;

- не виплата працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 заробітної плати за весь час щорічної відпустки не пізніше ніж за три дні до її початку, що суперечить вимогам ст.21 Закону України "Про відпустки";

- не проведення індексації заробітної плати за квітень 2016 року працівникам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_10, що суперечить вимогам ч.6 ст.95 КЗпП України.

Для усунення виявлених порушень 28.09.2016року позивачу уповноваженою особою було винесено відповідний припис.

Позивач вказаний припис не оскаржував, вказані недоліки, в тому числі щодо строків виплати заробітної плати та її індексації усунув, про що повідомив Відповідача листом від 27.10.2016року з долученням до нього відомостей про нарахування та виплату заробітної плати та її індексації (а.с.27).

Але позивач не погодився з постановами про накладення штрафів від 18.10.2016 р. №ЖИ 121/16-09-051/0728 та №ЖИ 122/16-09-051/0728 і оскаржив їх до суду.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що позивачем не проведено індексацією лише відносно чотирьох працівників, тому правомірно відповідно до абзацу 4 частини другої статті 265 КЗпП України на нього накладено штраф лише в розмірі 58000,00 грн. (1450 грн. х 10 х 4), а тому оскаржувана постанова №ЖИ121/06-09-051/0728 від 18.10.2016 року підлягає скасуванню в частині накладання штрафу на фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 в розмірі 29000,00 грн. (відносно інших двох працівників). А щодо допущених позивачем порушень ст.115, 116 КЗпП України та ст.21 Закону України "Про відпустки", що виразилися в недотриманні вимог вказаного законодавства щодо строків виплати заробітної плати найманим працівникам, в тому числі щодо строків їх виплат при звільненні, до Позивача відповідно до абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України і застосовано штраф у розмірі 4350,00 грн., то позивачем в судовому засіданні не наведено жодних заперечень щодо цих порушень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, суд вірно зазначив, що спірні правовідносини між сторонами у даній справі щодо порядку і підстав здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) регулюються правовими нормами Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5 квітня 2007 року N877-V (надалі - Закон N877-V), що були чинні на день виникнення таких відносин. Щодо порядку і підстав накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, то ці правовідносини регулюються правовими нормами Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами пункту 2 статті 4 Закону N 877-V державний нагляд (контроль) може здійснюватися комплексно кількома органами державного нагляду (контролю), якщо їхні повноваження на здійснення чи участь у комплексних заходах передбачені законом. Такі заходи проводяться за спільним рішенням керівників відповідних органів державного нагляду (контролю).

Суд правильно зазначив, що доводи позивача про призначення та проведення відповідачем вказаної перевірки без дозволу КМ України, тобто з порушенням мораторію встановленого на 2015 - 2016 роки щодо здійснення таких перевірок контролюючими органами, є хибними, так як не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, Верховною Радою України 28.12.2014 прийнято Закон N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон N 71-VIII), відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень якого у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України.

Одночасно пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 N 76-VIII (далі - Закон N 76-VIII) передбачено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Тобто, законодавчим органом на період 2015 - 2016 років дійсно встановлено певні обмеження щодо проведення перевірок суб'єктів господарювання контролюючими органами.

Однак, виходячи з аналізу наведених правових норм, прийнятих законодавцем одночасно, слідує, що норми Закону N 76-VIII, зокрема, щодо обмежень у проведенні перевірок, є загальними та стосуються всіх контролюючих органів, тоді як норми Закону N71-VIII, є спеціальними та стосуються контролюючих органів, що забезпечують формування єдиної державної податкової, державної митної політики щодо адміністрування податків, зборів та митних платежів, оскільки критеріями визначення переліку підприємств, на які такі обмеження не поширюються, зокрема, є обсяг доходу за попередній календарний рік, а також певний вид діяльності таких підприємств (виробництво чи імпорт підакцизних товарів).

Саме така оцінка положень вказаних вище нормативних актів робить логічною та послідовною позицію законодавчого органу, яким в один день прийнято різні за змістом норми щодо одних і тих самих правовідносин, зокрема, обмеження повноважень контролюючих органів у проведенні перевірок суб'єктів господарювання.

Крім того, із приписів вказаного Закону від 28 грудня 2014 року N 71-VIII убачається, що він направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, як і Податковий кодекс України у відповідності до пункту 1.1 статті 1 якого визначено, що він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

При цьому, наведеною нормою чітко визначено, що вказаним Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

За визначенням наведеним у пункті 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Водночас, згідно з пунктом 41.4 статті 41 цього Кодексу інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів.

Судом встановлено, що Державна служби України з питань праці, не є органом сфера дії якого поширюється на сферу справляння податків і зборів, а тому норми Закону від 28 грудня 2014 року N 71-VIII правомірно не застосовано відповідачем при призначенні та проведенні зазначеної перевірки відносно позивача у вересні 2016 року.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" врегульовано правовими нормами Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. N 509 (надалі - Порядок N 509.

Як зазначено в п.4, 6 Порядку N 509, справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд, про що письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам.

Рішення про розгляд вказаних справ відповідачем було прийнято 06.10.2016року, про що позивачу було направлено рекомендованим листом повідомлення про розгляд 18.10.2016 року матеріалів про накладання штрафу за порушення законодавства про працю, які були встановлені в ході проведеної перевірки (а.с.59). Направлення позивачу вказаного повідомлення підтверджено дослідженою в судовому засіданні квитанцією про таке рекомендоване поштове повідомлення (а.с.60).

Вказане свідчить про безпідставність доводів позивача щодо порушення строків розгляду вказаних справ та неповідомлення його про дату, час і місце їх розгляду.

За результатами розгляду матеріалів перевірки уповноваженою особою, начальником Управління Держпраці у Житомирській області, відповідно до повноважень, передбачених п.2 Порядку N 509, 18.10.2016 року були винесені оскаржувані постанови про накладення штрафу.

Згідно постанови №ЖИ122/06-09-051/0728 від 18.10.2016 року за допущені ФОП ОСОБА_3 порушення ст.115, 116 КЗпП України та ст.21 Закону України "Про відпустки", що виразилися в недотриманні вимог вказаного законодавства щодо строків виплати заробітної плати найманим працівникам, в тому числі щодо строків їх виплат при звільненні, до Позивача відповідно до абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України застосовано штраф у розмірі 4350,00 грн.

В ході розгляду справи позивач ні в позові, ні в судових засіданнях у суді першої та апеляційній інстанціях не надав жодних заперечень та спростувань щодо самих допущених порушень вимог ст.115,116 КЗпП України та ст.21 Закону України "Про відпустки".

За абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відтак, оскаржувана постанова №ЖИ122/06-09-051/0728 від 18.10.2016 року винесена на підставі та відповідно до повноважень, передбачених законодавством, з урахуванням всіх обставин, що мали місце при її прийнятті, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Як зазначено в оскаржуваній постанові №ЖИ121/06-09-051/0728 від 18.10.2016 року, за допущені Позивачем порушення вимог ч.6 ст.95 КЗпП України, що виразилися в не проведенні індексації заробітної плати в квітні 2016року працівникам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_10, до Позивача відповідно до абз.4ч.2ст.265 КЗпП України застосовано штраф у розмірі 87000,00грн.

Відповідно до коефіцієнтів індексації заробітної плати у 2016році, заробітна плати за вересень 2015року, як базовий період, підлягала індексації в квітні 2016року із коефіцієнтом 1,4% (19,29грн.).

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що такій індексації підлягала лише заробітна плата працівникам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 Саме вказаним працівникам Позивачем на усунення порушень, зазначених в приписі від 28.09.2016року, була нарахована та виплачена індексації заробітної плати, що підтверджується дослідженою судом відомістю (а.с.29).

В судовому засіданні представники відповідача також визнали, що їх висновок щодо проведення індексації заробітної плати іншим працівникам (ОСОБА_5 і ОСОБА_10) був передчасним.

Згідно вимог абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачем не проведено індексацією лише відносно чотирьох працівників, то суд вірно зазначив про правомірність накладення відповідачем згідно абзацу 4 частини другої статті 265 КЗпП України штрафу лише у розмірі 58000,00 грн. (1450 грн. х 10 х 4). Відповідно, постанова №ЖИ121/06-09-051/0728 від 18.10.2016 року підлягає скасуванню в частині накладання штрафу на фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 в розмірі 29000,00 грн. (відносно інших двох працівників).

Суд першої інстанції вірно визнав безпідставними доводи позивача про те, що усунення ним порушень виключає підстави для застосування до нього вказаних штрафів, оскільки у частині 6 статті 265 КЗпП України зазначено, що сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Безпідставними є і доводи позивача про відсутність підстав для проведення в квітні 2016 року індексації заробітної плати за базовий період - вересень 2015року. Такі доводи ґрунтуються виключно на хибному трактуванні положень постанови КМ України від 17 липня 2003 р. N 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення". Коефіцієнти індексації заробітної плати в 2016 році, в тому числі в квітні 2016 року, виходячи із базового періоду - вересень 2015року, є загальновідомими і офіційно оприлюднені (а.с.99).

Судом належним чином досліджено представлені докази, встановлено обставини справи, надано їм відповідну правову оцінку та зроблено обгрунтований висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права. підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "17" січня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління Держпраці у Житомирській області вул.Шевченка,18-А,м.Житомир,10008

4-третій особі: - ,