Справа № 289/160/17
Суддя: Сіренко Н. С.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/289/7/17
Справа №289/160/17
Рядок статистичного звіту: 35
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.05.2017 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

представника позивача Швеця Р.Г.,

представників відповідача Сопурко О.А., Іванчик М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за адміністративним позовом Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району до Городоцької селищної ради Радомишльського району Житомирської області, Виконавчого комітету Городоцької селищної ради Радомишльського району Житомирської області про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із позовом, в якому оскаржує дії Городоцької селищної ради Радомишльського району Житомирської області та виконавчого комітету Городоцької селищної ради Радомишльського району Житомирської області та просить зобов`язати відповідачів встановити тарифи на житлово-комунальні послуги, а саме: централізоване водопостачання та водовідведення, транспортування, постачання теплової енергії опалення та послуг із зберігання та захоронення побутових відходів на сміттєзвалищі Макарівської КЕЧ району в смт. Городок на 2017 рік. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 07.11.2016 року, 30.11.2016 року зверталась до відповідачів з проханнями встановити тарифи на житлово-комунальні послуги, однак, Городоцька селищна рада листом від 22.11.2016 року надала витяг із рішення виконавчого комітету Городоцької селищної ради від 22.11.2016 року № 51, в якому відмовила у погодженні тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення, при цьому не вказавши причину відмови, а листом від 20.01.2017 року надала витяг із рішення виконавчого комітету Городоцької селищної ради від 14.11.2016 року № 65, в якому відмовлено в погодженні тарифів на теплопостачання, також без зазначення причини відмови, ігноруючи вимоги законодавства.

В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав та просить задовольнити, посилаючись на заявлені в позові обставини, пояснив, що з 2013 року Городоцькою селищною радою тарифи не затверджуються, отже відповідач не виконує свою функцію по затвердженню тарифів, що і стало підставою для звернення до суду.

Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, пояснили суду, що до 2010 року тарифи по місту затверджувалися МОУ, так як це було військове містечко, а після 2010 року підприємства треба було передати органу місцевого самоврядування, і тоді б вони затверджували тарифи згідно чинного законодавства України, Макарівська КЕЧ не являється комунальним підприємством, не відноситься до комунальної власності, тому позивачеві відмовили у встановленні тарифів на комунальні послуги.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження місцевого самоврядування це визначені Конституцією і законами України, іншими правовими актами права і обов`язки територіальних громад, органів місцевого самоврядування із здійснення завдань та функцій місцевого самоврядування.

Положеннями ст.ст. 1, 10, 11 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що селищна рада є представницьким органом місцевого самоврядування, представляє відповідні територіальні громади та здійснює від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження органу місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до Європейської хартії про місцеве самоврядування основні повноваження місцевого самоврядування встановлюються конституцією або законом. В Україні вони закріплені в загальному вигляді у ст. 143 Основного Закону, а деталізуються в Законі "Про місцеве самоврядування в Україні", а також у галузевому законодавстві та в інших правових актах.

Стаття 143 Конституції України передбачає, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують і ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.

За своєю структурою повноваження місцевого самоврядування включають:

- власні (самоврядні) повноваження, здійснення яких пов`язане з вирішенням питань місцевого значення, наданням громадських послуг населенню;

- делеговані повноваження (окремі повноваження органів виконавчої влади надані законом органам місцевого самоврядування), здійснення яких пов`язане з виконанням функцій виконавчої влади на місцях.

Територіальні громади, як первинні суб`єкти місцевого самоврядування, правомочні безпосередньо розглядати та вирішувати будь-яке питання, віднесене до самоврядних повноважень.

Судом встановлено, що Макарівська квартирно-експлуатаційна частина району (далі Макарівська КЕЧ району) є юридичною особою, що здійснює діяльність у сфері оборони та являється суб`єктом господарської діяльності у Збройних Силах (а.с.9,10,11).

03.12.2013 року Житомирською обласною державною адміністрацією Макарівській КЕЧ району видано ліцензії :

- серії АД № 065550 на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлених джерел енергії), строк дії ліцензії з 19.11.2013 року по 19.11.2018 року (а.с.12);

- серії АЕ № 199601 на постачання теплової енергії, строк дії ліцензії з 19.11.2013 року по 19.11.2018 року (а.с.13);

- серії АЕ № 199602 на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, строк дії ліцензії з 19.11.2013 року по 19.11.2018 року (а.с.14);

- серії АЕ № 198481 на централізоване водопостачання та водовідведення, строк дії ліцензії з 07.11.2013 року по 07.11.2018 року (а.с.15).

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах Макарівській КЕЧ району дозволено наступні види господарської діяльності: постачання гарячої води та пари; збирання, очищення та розподіл води; розбирання та знесення будівель; земляні роботи; електромонтажні роботи; водопровідні, каналізаційні та протипожежні роботи; діяльність автомобільного вантажного транспорту; здавання в оренду власного нерухомого майна; прибирання сміття, боротьба із забрудненням та подібні види діяльності (а.с.9).

На виконання даних задач, позивач звернувся до Городоцької селищної ради 07.11.2016 року, 30.11.2016 року, 16.12.2016 року, надавши обґрунтовані розрахунки з проханням встановити тарифи на комунальні послуги в адміністративних межах Городоцької селищної ради Радомишльського району Житомирської області (а.с.16-51, 52-77, 82-111).

Однак, відповідачі на засіданнях виконавчого комітету клопотання позивача про встановлення тарифів на комунальні послуги відмовили у погодженні тарифів (а.с.78, 79, 80, 81).

Статтею 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено власні (самоврядні) повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін, до яких зокрема відноситься встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Суд звертає увагу на відсутність при цьому умови щодо перебування підприємств у комунальній власності відповідних територіальних громад, на чому акцентують увагу представники відповідача у своїх запереченнях.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулює ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV).

Так, за змістом пункту 2 статті 7 Закону № 1875-IV до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Ст. 13 Закону № 1875-IV визначає розподіл житлово-комунальних послуг залежно від функціонального призначення, виділяючи зокрема комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Статтею 14 згадуваного Закону визначається розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін/тарифів, та визначається друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території.

Стаття 31 Закону № 1875-IV визначає порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, вказуючи, що порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» від 01.06.2011 р. № 869 затверджено Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення (далі - Порядок), відповідно до п. 9 якого для встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ліцензіат подає уповноваженим органам у друкованому і електронному вигляді заяву та розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час їх проведення.

Згідно до ст. 13 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері питної води та питного водопостачання належить в т. ч. встановлення тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення (крім тарифів на ці послуги, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає Позивач та згідно ч. 3 ст. 105 КАС України позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція випливає зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року у справі № 826/17109/13-а.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі № 804/14800/14.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав Позивача, є зобов`язання відповідача виконати свої повноваження, визначені законодавством та встановити тарифи на житлово-комунальні послуги.
На підставі ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 10, 11, 24, 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 13 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», ст. 7, 13, 14, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району до Городоцької селищної ради Радомишльського району Житомирської області, Виконавчого комітету Городоцької селищної ради Радомишльського району Житомирської області про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Виконавчий комітет Городоцької селищної ради Радомишльського району Житомирської області виконати свої повноваження згідно п. 2 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та встановити тарифи на житлово-комунальні послуги, а саме: централізоване водопостачання та водовідведення, транспортування, постачання теплової енергії, опалення та послуг із зберігання та захоронення твердих побутових відходів на сміттєзвалищі Макарівської КЕЧ району в смт. Городок на 2017 рік.

Стягнути з Городоцької селищної ради Радомишльського району Житомирської області на користь Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району 1 600,00 грн. судових витрат.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Повний текст постанови виготовлено 11.05.2017 року.

Суддя /підпис/ Н. С. Сіренко
Згідно з оригіналом
Суддя Н. С. Сіренко
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)