Справа № 539/667/17
Суддя: Жага Е. Г.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/667/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017 Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Жаги Е. Г.

судового засідання - Ануфрієвій Н.М.

з участю представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до інспектора роти №1 БУПП у м. Луцьку ДПП Монича Сергія Аркадійовича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до інспектора роти №1 БУПП у м. Луцьку ДПП Малича Сергія Аркадійовича про скасування постанови.

В позові вказав, що постановою відповідача АР №863087 від 06.03.2017 року по справі про адміністративне правопорушення його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 1321 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.

Так, в постанові зазначено, що він 06.03.2017 року о 17 год. 10 хв. на 127 км.+700 м. автодороги Устигул-Луцьк-Рівне нібито порушив правила дорожнього перевезення великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами. Постанова була винесена відповідачем відразу на місці зупинки без складання протоколу.

Позивач стверджує, що розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу відповідач суттєво порушив його права, оскільки він був позбавлений можливості скористатися правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі.

На підставі викладеного ОСОБА_3 прохає суд визнати протиправними дії інспектора роти №1 БУПП у м. Луцьку ДПП Малича С.А. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього на місці зупинки транспортного засобу 06.03.2017 року на автодорозі Устигул-Луцьк-Рівне та скасувати винесену постанову АР №863087 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.1321 КУпАП, а провадження по справі закрити.

В судовому засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, прохає їх задовольнити, при цьому уточнив прізвище відповідача не «Малич», а «Монич» та прохає суд врахувати, що позов подано до Монича Сергія Аркадійовича.

Відповідач інспектор роти №1 БУПП у м. Луцьку ДПП Монич С.А. в судове засідання не з'явися направивши до суду письмове заперечення разом з відеозаписом вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_3 06.03.2017 року здійсненим на нагрудний відео реєстратор, в якому прохає в задоволенні позовних вимог позивача відмовити посилаючись на те, що юрисдикція УПП у м. Луцьку ДПП в рамках обслуговування поширюється на автодорогу Н-22 Устигул-Луцьк-Рівне, а тому він будучи посадовою особою мав право виносити оскаржувану постанову за місцем вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, Законом України від 14.07.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» були внесені зміни до ст. 258 КУпАП в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції, розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 цього Кодексу, щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місті вчинення правопорушення, які набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вказане позивачем рішення Конституційного Суду України№1-11/2015 від 26.05.2015 року, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Відповідно зазначені зміни не були предметом розгляду Конституційним Судом України у справі №1-11/2015, а тому і висновки, викладені в останній, на них розповсюджуватися не можуть. Також враховуючи вищевказані зміни від 14.07.2015 року є безпідставними і доводи позивача стосовно обов'язку інспектора скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідач зазначає, що порушник ОСОБА_3 факт свого правопорушення визнав на місці, що підтверджується відеозаписом з місця виявлення адміністративного правопорушення, що здійснювався відповідно до ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію» на нагрудний відео реєстратор поліцейського ZM0319-06/03/2017р. Відповідач вважає, що його дії щодо винесення постанови відповідали вимогам закону, сама постанова за формою і змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а тому є законною і скасуванню не підлягає (а.с.22-31).

Дослідивши матеріали справи, представлені сторонами докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 6 березня 2017 року відповідачем - інспектором роти №1 БУПП у м. Луцьку ДПП Моничем С.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 863087 відповідно до якої позивача ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.1321 КУпАП до адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. (а.с.6).

При цьому в постанові зазначено, що 06.03.2017 року о 17 год. 10 хв. водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1 на автодорозі Н-22 (Устигул-Луцьк-Рівне) 127 км. + 700 м. буксирував причіп KASSBOHRER д.н.з. НОМЕР_2 на якому перевозив спецтехніку - комбайн, ширина якого 3м. 70 см. без дозволу поліції на проїзд вилекогабаритних транспортних засобів дорогою загального користування Н-22, чим порушив п.22.5 ПДР України.

Стаття 1321 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобі за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Відповідно до п. 22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Згідно п.4 розділу «Умови і режим проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів» правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі зокрема, дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Державтоінспекцією. Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв'язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме порушення умов і режиму проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів на автомобільній дорозі надано відеозапис з місця виявлення адміністративного правопорушення, що здійснювався на нагрудний відео реєстратор поліцейського ZM0319-06/03/2017р., відповідно до якого позивач ОСОБА_3 факт свого правопорушення визнав на місці. Дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданого Нацполіцією водій ОСОБА_3 не мав.

Крім того, факт вчинення позивачем вищевказаного адміністративного правопорушення по суті не оспорює і його представник в судовому засіданні, наголошує лише на недотриманні вимог щодо складання постанови працівником поліції.

Разом з тим, посилання позивача в позовній заяві та його представника в судовому засіданні на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення мав здійснюватися виключно за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення, а не на місці його вчинення є безпідставними з огляду наступне.

Відповідно до п.3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376, протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП. Якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогостаттею 1853КУпАП.

Згідно з ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року здійснено офіційне тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП в аспекті того, чи можна словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься у цьому положенні, розуміти як таке, що дозволяє здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення одразу після складення протоколу про таке правопорушення.

Натомість в подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року внесено зміни до ст. 258 КУпАП, у відповідності до яких протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Цим же законом внесено зміни до ст. 222 КУпАП відповідно до яких органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.1321 КУпАП.

Вказані положення законів не визнані неконституційними та відповідно не оцінювались Конституційним Судом України при прийнятті рішення №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року, оскільки були прийняті після постановлення цього рішення.

Тож, відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст.9 КАС України, суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність свого рішення.

За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Керуючись ст.ст. 251, 284 КУпАП України, ст.ст. 5 - 12, 18, 71, 86, 128, 158 -163, ч. 2 ст.167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до інспектора роти №1 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП Монича Сергія Аркадійовича про скасування постанови відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Жага Е. Г.