Справа № 348/2274/16-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

26 квітня 2017 року м. Київ К/800/13385/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової допомоги,

встановив:

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як ветерану війни - інваліду війни третьої групи до 5 травня за 2016 рік.

Судами встановлено, що позивач є ветераном війни - інвалідом війни 3 групи, що підтверджується посвідченням від 20.10.2013 р. серії НОМЕР_1, та користується пільгами, встановленими Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В 2016 році до 5 травня позивачу здійснена виплата щорічної разової грошової допомоги в розмірі 2310 грн, згідно з постановою Кабінету Міністрів України 02.03.2016 р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань".

Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили з того, що виплата у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" здійснена позивачу правомірно в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, оскільки з 01 січня 2015 року Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" припинені дії норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині, яка, зокрема, стосується визначення розміру разової грошової допомоги до 05 травня інвалідам війни.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" визначено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилось 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, проводиться в таких розмірах: І групи - 2975 грн, ІІ групи - 2600 грн, ІІІ групи - 2310 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначає, що виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня має здійснюватися відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Судами надана належна правова оцінка зазначеним у касаційній скарзі доводам.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової допомоги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак