Справа № 2-а-5024/10/1570
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2010 р.Справа № 2-а-5024/10/1570

Категорія:Головуючий в 1 інстанції:

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів: Бойка А.В. та Кравця О.О.,

при секретарі Руденко І.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 апеляційну скаргу виконуючого обовязки начальника Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2010 року по справі за адміністративним позовом виробничо-комерційної фірми «Юна-сервіс»у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2010 року ВКФ «Юна-сервіс»у вигляді ТОВ звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 26 квітня 2010 року № /0.

В обґрунтування позову зазначалось, що 20 квітня 2010 року посадовими особами ДПІ у Малиновському районі м. Одеси складено акт «Про результати планової виїзної перевірки ВКФ «Юна-сервіс»у вигляді ТОВ з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року». На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 26 квітня 2010 року, яким у звязку з порушенням п. п. 7.2.3 та 7.2.6 п. 7.2, п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»визначено позивачу податкове зобовязання з податку на додану вартість на суму 1143606 грн., з яких 762404 грн. за основним платежем та 381202 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Висновки акта перевірки щодо порушення позивачем положень Закону України «Про податок на додану вартість»не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому прийняте на підставі акта податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2010 року позовні вимоги ВКФ «Юна-сервіс»у вигляді ТОВ задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси № /0 від 20 квітня 2010 року про нарахування ВКФ «Юна-сервіс»у вигляді ТОВ податкового зобовязання з ПДВ в розмірі 1143606 грн., в тому числі 762404 грн. за основним платежем, та 381202 грн. за штрафними санкціями. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, виконуючий обовязки начальника Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не прийнято до уваги вимоги п. п. 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 та п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»щодо неможливості формування податкового кредиту з ПДВ по податковим накладним минулих податкових періодів як таких, що не повязані з господарською діяльністю платника податку звітного податкового періоду. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постановленого по справі судового рішення з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи представника відповідача в підтримку апеляційної скарги, а також представника позивача, який вважав за необхідне залишити постановлене судове рішення без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що в період з 16 березня 2010 року по 13 квітня 2010 року посадовими особами ДПІ у Малиновському районі м. Одеси та ДПА в Одеській області проведено планову виїзну перевірку ВКФ «Юна-сервіс»у вигляді ТОВ з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

За результатами перевірки складено акт за № 169/23-213/20974052 від 20 квітня 2010 року, в якому зазначено про порушення позивачем п. п. 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 та п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до збільшення на 521819 грн. відємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, та заниження податку на додану вартість на суму 762404 грн..

На підставі акта перевірки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси прийнято податкове повідомлення-рішення від 26 квітня 2010 року № /0, яким ВКФ «Юна-сервіс»у вигляді ТОВ визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 762404 грн. за основним платежем, а також суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 381202 грн., а всього на загальну суму 1143606 грн..

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Закон України «Про податок на додану вартість»не містить заборони на включення сум податку на додану вартість, сплачених платником податку у минулих звітних періодах, до складу податкового кредиту майбутніх звітних періодів у разі отримання від постачальника, зареєстрованого платником податку на додану вартість, належним чином оформлених податкових накладних.

Так, відповідно до п. п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно з п. п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 названого Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

На підставі п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 названого Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Нормами п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 названого Закону передбачено, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Як встановлено матеріалами справи, податковий кредит за січень, лютий та квітень 2009 року позивач формував на підставі податкових накладних, виданих його контрагентами у попередні податкові періоди, а саме протягом 2008 року. При цьому податковим органом під час перевірки не встановлено фактів порушення чинного податкового законодавства при складанні та видачі контрагентами позивача зазначених податкових накладних.

Будь-яку заборону щодо включення сум податку на додану вартість, сплачених платником податку у минулих звітних періодах, до складу податкового кредиту майбутніх звітних періодів у разі отримання від постачальника, зареєстрованого платником податку на додану вартість, належним чином оформлених податкових накладних, Закон України «Про податок на додану вартість»не містить.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»платник податків у разі самостійного виявлення помилки у показниках раніше поданої податкової декларації у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону), має право надати уточнюючий розрахунок.

На підставі наведених вище положень чинного податкового законодавства висновок суду першої інстанції про відсутність порушень позивачем п. п. 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 та п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а отже і про відсутність підстав для визначення йому податковим органом суми податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 762404 грн. за основним платежем, є правильним.

Оскільки визначення позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем правомірно визнано окружним адміністративним судом необґрунтованим, відповідно правильним є і скасування спірного податкового повідомлення-рішення в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Законом України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо безпідставності визначення ВКФ «Юна-сервіс»у вигляді ТОВ зобовязань з податку на додану вартість, як за основним платежем так і за штрафними (фінансовими) санкціями, є обґрунтованими.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу виконуючого обовязки начальника Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: