Справа № 761/4300/16-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 квітня 2017 року м. Київ К/800/11753/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мороз В.Ф., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду Українии в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати дії щодо відмови в поновленні виплати пенсії з 01.06.2015 незаконними; зобов'язати поновити виплату пенсії з 01.06.2015; стягнути суму недоотриманої пенсії в період з 01.06.2015 по 01.03.2016, яка складає 26 775, 00 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2016 позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з вказаним адміністративним позовом. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні виплаті пенсії з 01.06.2015. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2015. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2017, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2016 скасовано, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, не погоджуючись з даним рішенням, посилаючись на допущені судом порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, та рішення суду першої інстанції залишити в силі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01.05.2004 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримує пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка призначена йому за вислугою років.

05.01.2016 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та просив роз'яснити підстави невиплати та утримання частини його пенсії належної до виплати, на що листом № 1062/03/14-16 від 21.01.2016 позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії.

Статтею 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, що діяла до 02.03.2015) було врегульовано виплату пенсій військовим пенсіонерам при наявності заробітку (прибутку). Згідно з вказаною нормою пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

01.04.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-УІИ від 02.03.2015, яким статтю 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" викладено в наступній редакції: "Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та її груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 стаггі 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", ";Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку)".

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону № 213-УІІІ покладено обов'язок на Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-УШ у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника- консультанта народного депутата України.

З аналізу наведених положень Закону № 213-УІІІ слідує, що підставою для припинення виплати пенсії є сам факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", при цьому не має значення, чи набула особа таке право чи ні.

Як встановлено судами позивач станом на 01.04.2015 займав посаду державного службовця, яка у майбутньому (при наявності достатнього стажу) давала б йому право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", а тому на нього розповсюджується дія статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в чинній редакції і встановлені цією нормою обмеження.

Стаття 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції Закону № 213-УПІ не визнана неконституційною, позивач не займає посади в органах, перелічених в пункті 3 Прикінцевих положеннях Закону № 213-УІП, а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", тому відповідач правомірно тимчасово припинив виплату пенсії позивачу.

Крім того, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визначено вичерпний перелік осіб, щодо яких скасовуються обмеження у виплаті пенсії на період роботи у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах. У цьому переліку Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" відсутній.

При цьому, слід враховувати, що до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка регламентує загальний порядок виплати пенсії, Законом № 213-УШ внесено аналогічні зміни щодо обмеження виплати пенсії у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у випадку перебування цих пенсіонерів на державній службі.

Пункт 5 Прикінцевих положень Закону № 213-УІИ не містить застережень щодо поновлення виплати пенсії у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, а тому колегія суддів дійшла обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті -пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають усталеній практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду Українии в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя В.Ф. Мороз