Справа № 2-а-479/09/1510
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2011 р.Справа № 2-а-479/09/1510

Категорія:10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Топтигін М.Л.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Милосердного М.М.,

суддів Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл Одеської області на постанову Ізмаїльського районного суду Одеської області від 05 травня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл Одеської області про соціальний захист дітей війни,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України (далі УПФУ) в м. Ізмаїл Одеської області про відновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом своїх прав, визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити на його користь недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії за період з 2007 року по грудень 2008 року в сумі 2601,30 грн.

Постановою Ізмаїльського районного суду Одеської області від 05 травня 2009 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано УПФУ в м. Ізмаїл Одеської області здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період часу з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з зарахуванням виплачених за вказаний час коштів.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФУ в м. Ізмаїл Одеської області ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги УПФУ в м. Ізмаїл Одеської області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач є пенсіонером та має статус "дитина війни", що підтверджується матеріалами справи.

Протягом 2007 2008 років позивач не отримував щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України "Про соціальних захист дітей війни".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що невиплата позивачці у періоди: з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 22 жовтня 2008 року щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальних захист дітей війни" є протиправною.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Рішенню Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, Рішенню Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-пр/2008 виходячи з наведеного.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України - громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які мають статус дитини війни, на їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про соціальний захист дітей війни".

На підставі ст. 6 названого Закону дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ч.2 ст. 46 Конституції України, а також ч.2 ст. 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", відповідно до якої державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 зупинення дії ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік, передбачене п.12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Подібні відносини склалися і в 2008 році, оскільки зміни до статті 6 Закону, що внесені пунктом 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України 22 травня 2008 року №10-пр/2008.

Таким чином, у періоди: з 09 липня по 31 грудня 2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року позивач мав право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Законі України "Про соціальний захист дітей війни".

Крім того, за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається виключно за правилами, встановленими ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Отже, положення ч.3 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", згідно якого - мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не може бути підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та права на отримання щомісячного підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл Одеської області - залишити без задоволення, а постанову Ізмаїльського районного суду Одеської області від 05 травня 2009 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до вимог діючого законодавства, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: