Справа № 753/5706/17
Суддя: Набудович І. О.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5706/17
провадження № 2-а/753/309/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Набудович І.О., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, в якому просила визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення їй виплати з 01.06.2015 року призначеної пенсії, зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відновити виплату раніше призначеної пенсії з 01.06.2015 року та провести оплату заборгованості, а також виконати постанову Дарницького районного суду від 06.06.2016 року щодо перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2016 року без обмеження граничного розміру пенсії, різниці в розмірі перерахованої та виплаченої пенсії з 01.12.2015 року.

В обґрунтування позову вказує, що 1 липня 2002 року відповідно до вимог статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-111) Дарницьким районним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу призначена пенсія за вислугою років в розмірі 90 відсотків її місячної заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Після цього вона продовжувала працювати в органах прокуратури до сьогоднішнього дня (37 років), займає посаду начальника відділу Генеральної прокуратури України.

6 червня 2016 року постановою Дарницького районного суду м. Києва, яка набрала законної сили 31.08.2016 року, зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 квітня 2016 року перерахунок та виплату їй пенсію на підставі довідки, виданої Генеральною прокуратурою України №18-398 зп від 01.03.2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії, виплатити різницю в розмірі перерахованої та виплаченої пенсії з 01 грудня 2015 року. Стягнути на її користь судовий збір в сумі 551грн. 20 коп.

9 вересня 2016 року було надано до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виконавчі листи для виконання постанови суду про перерахунок та виплату їй пенсії, виплати різниці в розмірі перерахованої та виплаченої пенсії з 01 грудня 2015 року та виплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Проте, до цього часу зазначена постанова суду не виконана, та пенсія їй не виплачується з 1 квітня 2015 року.

13.03.2017 вона звернулася із заявою до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дарницький відділ) про відновлення виплати пенсії та виконання зазначеної постанови Дарницького районного суду.

Згідно відповіді на її заяву від 22.03.2017 року Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що з квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-УІІІ, яким зокрема, встановлено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам.

Вважає такі дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві протиправними та такими, що порушують її конституційні права, оскільки суперечать вимогам ст. ст. 19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та змісту Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та від 24.12.2015 № 911-VI11.

Отже, з 01.06.2015 підлягає відновленню виплата пенсії,яка була призначена відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», та яку отримувавала до 01.06.2015, оскільки відпали обставини, які б перешкоджали отримувати пенсію за вислугою років.

З огляду на викладене, просить суд визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення їй виплати з 01.06.2015 року призначеної пенсії, зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відновити виплату раніше призначеної пенсії з 01.06.2015 року та провести оплату заборгованості, а також виконати постанову Дарницького районного суду від 06.06.2016 року щодо перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2016 року без обмеження граничного розміру пенсії, різниці в розмірі перерахованої та виплаченої пенсії з 01.12.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на її користь витрати на оплату судового збору .

Оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані докази, відповідно до ст. 183-2 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку скороченого провадження.

Від відповідача надійшли заперечення на позов, в яких він вказує, що з 01.04.2015 року пенсія позивачу була тимчасово припинена, оскільки з 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-УІІІ від 24.12.2015 року, яким зокрема встановлено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-УІІІ дія ч. 15 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-УІІ була продовжена на 2016 рік. Зокрема, з 06.12.2016 року ч. 15 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-УІІ викладена в такій редакції: « Тимчасово, у період по 31 грудня 2017 року особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

З 01.01.2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не залежно від максимального розміру пенсій працівників прокуратури, а саме десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У зв'язку з вищевикладеним Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

ОСОБА_2 продовжує працювати в органах прокуратури (37 років) і на сьогодні обіймає посаду начальника відділу Генеральної прокуратури України. З 01.07.2002 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та до 01.04.2015 отримувала пенсію, призначену на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та з обмеженням виплати максимального розміру пенсії, що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Як зазначив позивач в своєму позові, з її заробітної плати продовжується стягнення єдиного внеску на загальнообов*язкове державне соціальне страхування.

У зв*язку з прийняттям Закону України № 213-УІІІ від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» відповідачем з 01.04.2015 року виплату вказаної пенсії позивачу було припинено. Водночас відрахування до пенсійного фонду з заробітної плати продовжує здійснюватися і по теперішній час.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року, яке оприлюднено 12.07.2016 року , визнано неконституційними положення закону № 213-УІІІ від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно зменшення/припинення з 01.06.2015 року виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці на період їх роботи на певних посадах та перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання. Вказане рішення засвідчило і факт порушення прав позивача на отримання пенсії без обмеження граничного розміру та її перерахунок.

Цим Рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційними такі норми закону, відповідно до яких позивачу, на період роботи на посаді прокурора, припинено виплату пенсії та заборонено її перерахунок.

За загальними правилами норми, які розтлумачені у рішеннях Конституційного Суду України, визнання окремих положень Законів України неконституційними, розповсюджуються на всі подібні правовідносини.

Таким чином, ухвалене Конституційним Судом України рішення № 4-рп/2016 від 08.06.2016 у сукупності з іншими правовими актами з питання призначення і перерахунку пенсій, у тому числі прокурорам, які постановлені впродовж 2015-2016 років , дає підстави стверджувати, що в період використання позивачем конституційного права на працю, її законне право на отримання пенсії , яке гарантоване Основним Законом України (статті 43, 46), та її перерахунок грубо порушено і це порушення носить триваючий характер.

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 р. визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ із змінами, а саме : частина сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;

- першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується;

13.03.2017 року позивач звернуся із заявою до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про відновлення виплати пенсії без обмеження її граничного розміру з 01.06.2015 року та проведення перерахунку з 01.01.2016 року раніше призначеної пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 01.03.2016 №18-1262 зп у розмірі 90 відсотків та виплати без обмеження граничного розміру пенсії, у зв'язку зі збільшенням посадових окладів та відповідно заробітної плати на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Листом від 22.03.2017 за №4774/14/Ж-447 позивачу було відмовлено у відновленні виплати пенсії.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Разом з тим, як зазначено вище, пенсія позивачу призначалась та виплачувалась на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону № 3668-VI (3668-17) від 08.07.2011, що діяла станом на вересень 2012 року, тому до ОСОБА_2 не можуть застосовуватись положення Законів України від 02.03.2015 № 213-УІІІ, від 24.12.2015 № 911 -VIII, якими внесено зазначені вище зміни до Закону України «Про прокуратуру», оскільки дія закону не має зворотної сили у часі.

З огляду на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 (набрало законної сили 08.02.2006), положення ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, слід мати на увазі, що у разі набуття чинності певного закону, нормами якого призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Крім того, до позивача також не можуть бути застосовані положення законів, які погіршують її становище, у тому числі Закону України № 911 -УIII від 28.12.2014 про внесення змін до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», якою зменшено встановлення (призначення) розміру пенсії до 60 відсотків від суми місячної заробітної плати. Ці положення не стосуються вже призначеної пенсії. Отже, з 01.06.2015 р. підлягає відновленню виплата позивачу пенсії,яка була призначена відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», та яку вона отримувала до 01.04.2015 р..

На підтвердження законності та обґрунтованості цих вимог, а також правильності позиції судів про відсутність правових підстав для невиплати з 01.06.2015 працюючим пенсіонерам пенсій висловився Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 27.04.2016 у справі № 577/4895/15-а.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), що ратифікована Законом України від 17.07.1997, і зокрема ст. 6, передбачає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Під іншою ознакою суд визнає справедливою сатисфакцію право позивача перебувати як на роботі, так і на пенсії, або одночасно, оскільки такі права забезпечено ст. 43 та ст. 46 Конституцією України.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні права і свободи та є рівними перед законом.

Обмеження позивача в отриманні пенсії у порівнянні з іншими громадянами, які продовжують працювати і отримують пенсію, поставило її у нерівні умови з указаними особами, що є неприпустимим.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Про рівність прав і свобод людини також зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014.

За таких обставин, застосоване щодо позивача відповідачем положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за № 213-УІІІ, погіршує її права, а тому суперечить Конституції України.

Відповідно до частини 1, 2 статтті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів на спростування заявлених позовних вимог.

Окрім того, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом та вважає, що строк звернення слід рахувати не з часу коли відповідач припинив проводити виплату, а з моменту, коли позивачу офіційно письмово відмовлено суб*єктом владних повноважень у відновленні виплати пенсії та її перерахунку, тобто з 22.03.2017 року.

Більш того, Європейський суд з прав людини ще у 1974 році у справі «Мюллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974 року) зазначив, що у зв'язку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки позивач постійно сплачувала та на даний час продовжує сплачувати передбачені чинним законодавством страхові внески до пенсійного фонду, тому дії відповідача щодо відмови у відновленні пенсії є втручанням у її право на мирне володіння майном - пенсією.

В зв*язку з чим суд вважає, що слід визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві стосовно відмови ОСОБА_2 у відновленні виплати з 01.06.2015 року раніше призначеної пенсії за вислугу років.

Вимоги про зобов'язання виконати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 06.06.2016 року, не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством передбачений інший порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

У зв'язку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. відповідно до ч. 2 ст.94 КАС України.

З огляду на викладене та керуючись Конституцією України, рішеннями Конституційного Суду України, Європейською Конвенцією з прав людини, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (у редакції від 12.07.2001 № 2663-ІП), ст. ст. 2, 7, 8, 19, 71, 94, 104-106, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві стосовно відмови ОСОБА_2 у відновленні виплати з 01.06.2015 року раніше призначеної довічно пенсії за вислугу років та проведення її перерахунку відповідно до довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 01.03.2016 року №18-398зп у розмірі 90 відсотків та виплати без обмеження граничного розміру пенсії.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Києві відновити та здійснити виплату ОСОБА_2 з 01.06.2015 року раніше призначеної за вислугою років пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на момент призначення пенсії).

В решті позовних відмовити.

Стягнути з Державного казначейства на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривня 00 коп.

Постанову може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: І.О. Набудович