Справа № 804/2419/17
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2017 р. Справа № 804/2419/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі Трайдук С.В.
представника позивача представника відповідача Машкарі К.В. не прибув
10 квітня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» (далі - ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби (далі - Спеціалізована ДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську, відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати повністю як такі, що не відповідають чинному законодавству України податкові повідомлення-рішення:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (том 1 а.с. 2).
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Правом на подання письмових заперечень або пояснень на позов не скористався. Надано клопотання про зупинення провадження у справі до 20.05.2017 р. Проте ухвалою суду від 04.05.2017 р. у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» зареєстровано 31.08.2005 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та з 01.01.2013 року перебуває на податковому обліку в Спеціалізованій ДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську; з 15.09.2005 року є платником податку на додану вартість.
Основними видами діяльності позивача за КВЕД є: виробництво чавуну, сталі та феросплавів.
Згідно матеріалів справи судом встановлено, що у період з 26.08.2016 року по 15.09.2016 року на підставі п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України та відповідно до наказу від 25.08.2016 року № 1, Спеціалізованою ДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при взаємовідносинах з платниками: ТОВ «Восток-Запоріжжя» за серпень, вересень 2013 року, ТОВ «СП-Капітал» за серпень 2014 року, ТОВ «Діджилайт» за грудень 2014 року, НВТ «Донікс» за березень 2015 року, ТОВ «Грін Арт» за березень, квітень 2015 року, ТОВ «Інтерконструкція» за квітень 2015 року, ТОВ «Укр Еко Груп» за червень 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки № 168/28-01-40-01-33718431 від 22.09.2016 року (том 1 а.с. 84-113).
Перевіркою встановлено порушення:
- п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.10, п.п.138.1.1 п.138.1 та п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, ст. 1, ст.9 Закону України №996, п.п.1.2 ст.1, п.2.1, п.2.4 ст.2 Положення №88, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на суму 6969952 грн., завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на суму 308642 грн., в результаті чого ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» занижено податок на прибуток на суму 1324290,87 грн. за 2013 рік.
На підставі вказаного акта, 10.10.2016 року, контролюючим органом прийнято:
Правомірність винесених Спеціалізованою ДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Досліджуючи взаємовідносини ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» із контрагентами-постачальниками, які мали вплив на формування податкового кредиту та валових витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу власних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, судом встановлено згідно матеріалів справи, що у перевіряємому періоді на адресу ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» було поставлено від ТОВ «Восток-Запоріжжя» товар (алюміній вторинний АВ91, вуглецевмісний матеріал, феробор) згідно договору постачання № ПМ08130529 від 15.08.2013 р. (том 3 а.с.57-60).
До договору № ПМ08130529 від 15.08.2013 р. сторонами погоджено специфікацію № 4 від 12.09.2013 р. на товар (алюміній АВ91) на суму 1420800 грн. (з ПДВ), умови постачання - СРТ Дніпропетровськ, вул. Столетова, 21; специфікацію № 3 від 23.08.2013 р. на товар (алюміній АВ91) на суму 1465632,00 грн. (з ПДВ), умови постачання - СРТ Дніпропетровськ, вул. Столетова, 21; специфікацію № 2 від 23.08.2013 р. на товар (алюміній АВ91, злиток алюмінію) на суму 673680,00 грн. (з ПДВ), умови постачання - СРТ Дніпропетровськ, вул. Столетова, 21.
Виконання договірних зобов'язань з постачання товару підтверджено рахунками на оплату товару та видатковими накладними № 241 від 15.08.2013 р., № 239 від 15.08.2013 р., № 244 від 16.08.2013 р., № 250 від 22.08.2013 р., № 254 від 27.08.2013 р., № 256 від 29.08.2013 р., № 258 від 30.08.2013 р., № 282 від 13.09.2013 р., № 286 від 17.09.2013 р., від 289 від 18.09.2013 р., № 290 від 19.09.2013 р., № 301 від 30.09.2013 р., № 302 від 30.09.2013 р., № 303 від 30.09.2013 р.
За фактом постачання товару ТОВ «Восток-Запоріжжя» виписано на адресу позивача податкові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи (том 3 а.с.121, 129, 137, 145, 151, 167, 173).
Постачання товару здійснювалось ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Геоінформ-2000», ТОВ «Лтек-Транс», ПП ОСОБА_6, ТОВ «Ренотранссервісплюс», ТОВ «Гарант Капитал» за замоленням ТОВ «Восток-Запоріжжя», що підтверджено товарно-транспортними накладними, копії яких залучені до матеріалів справи.
Товар, що постачався, супроводжувався ТОВ «Восток-Запоріжжя» сертифікатом від виробника Capital Resources Limited, сертифікатами відповідності № 2/09-103 від 26.09.2013 р., № 2/09-111 від 30.09.2013 р., № 2/09-110 від 27.09.2013 р., № 2/09-109 від 26.09.2013 р., № 2/09-104 від 14.09.2013 р., № 2/09-13 від 10.09.2013 р., № 2/09-13 від 10.09.2013 р., № 6/08-273 від 14.08.2013 р., № 6/08-272 від 14.08.2013 р., № 6/08-274 від 14.08.2013 р., № 6/08-281 від 22.08.2013 р., № 6/08-282 від 27.08.2013 р., № 6/08-302 від 29.08.2013 р., № 6/08-282 від 27.08.2013 р.
Придбаний товар було оприбутковано ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», що про складені відповідні прибуткові ордери від 15.08.2013 р., 16.08.2013 р., 22.08.2013 р., 27.08.2013 р., 29.08.2013 р., 30.08.2013 р., 13.09.2013 р., від 17.09.2013р., від 18.09.2013р., від 19.09.2013 р., від 30.09.2013 р., від 04.11.2013 р., копії яких наявні в матеріалах справи.
Вказаний товар (алюміній вторинний АВ91, вуглецевмісний матеріал, феробор) було використано ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» в господарській діяльності (плавка чавуну та обробка сталі), що підтверджено актами про видатки матеріалів.
20.11.2014 року між ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» (замовник) та ТОВ «Диджлайт» (підрядник) було укладено договір № ПУ11140693, за умовами якого замовник доручає і оплачує, а підрядник зобов'язується виконати роботи з технічного обслуговування пічних вимикачів типу ISF2 виробництва компанії «Sehnesder Electric» на території ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» (том 2 а.с.61-66).
До вказаного договору сторонами укладено перелік послуг та матеріалів, технічне завдання.
В рамках укладеного договору ТОВ «Диджлайт» надано послуги з технічного обслуговування пічних вимикачів, що підтверджено актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14 від 12.12.2014 р., рахунком до сплати та податковою накладною № 3 від 12.12.2014 р., копії яких наявні в матеріалах справи.
22.01.2014 року між ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» (покупець) та ТОВ «СП Капітал» (постачальник) було укладено договір № 053, за умовами якого постачальник здійснює поставку продукції матеріально-технічного призначення (товар) (том 2 а.с.75-80).
До вказаного договору сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 30.06.2014 р., якою продовжено термін дії договору до 31.12.2014 р.
В серпні 2014 року ТОВ «СП Капітал» на адресу ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» було поставлено товар, що підтверджено видатковою накладною № 87 від 22.08.2014 р., № 102 від 28.08.2014 р., № 90 від 28.08.2014 р., рахунками на оплату.
Придбаний товар було оприбутковано ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», про що складені відповідні прибуткові ордери від 29.08.2014 р., від 22.08.2014 р., копії яких наявні в матеріалах справи.
12.09.2012 року між ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» (покупець) та ТОВ «Інтерконструкція» (постачальник) було укладено договір № 15/12И, за умовами якого постачальник здійснює поставку продукції матеріально-технічного призначення (товар) (том 2 а.с.97-100).
До договору № 15/12И від 12.09.2012 року сторонами погоджено специфікацію № 3/14 від 27.11.2014 р. на товар (панелі в асортименті) на суму 446270,40 грн. (з ПДВ), умови постачання - EXW, склад постачальника.
До вказаного договору сторонами укладено додаткову угоду № 4 від 01.01.2015 р., якою продовжено термін дії договору до 30.06.2015 р.
В квітні 2015 року ТОВ «Інтерконструкція» на адресу ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» було поставлено товар (панель № 12 кр.5.339236.А), що підтверджено видатковою накладною № 34 від 07.04.2015 р., рахунком на оплату.
Постачання товару здійснювалось ТОВ «Антарес-Транс» за замоленням ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», що підтверджено товарно-транспортною накладною, копія якої залучена до матеріалів справи.
Придбаний товар було оприбутковано ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», що про складено відповідний прибутковий ордер від 07.04.2015 р., копія якого наявна в матеріалах справи.
25.03.2014 року між ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» (покупець) та НВТОВ з ІІ «Доникс» (постачальник) було укладено договір № ПМ03140213/14-33, за умовами якого постачальник здійснює поставку продукції матеріально-технічного призначення (товар) (том 2 а.с.112-116).
До вказаного договору сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 29.03.2014 р., якою продовжено термін дії договору до 31.03.2015 р.
В березні 2015 року НВТОВ з ІІ «Доникс» на адресу ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» було поставлено товар, що підтверджено видатковими накладними № 40/з від 05.03.2015 р., № 70/з від 30.03.2015 р., рахунками на оплату.
Постачання товару здійснювалось ТОВ «Антарес-Транс» за замоленням ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», що підтверджено товарно-транспортною накладною, копія якої залучена до матеріалів справи.
Придбаний товар було оприбутковано ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», що про складені відповідні прибуткові ордери від 30.03.2015 р., від 05.03.2015 р., копії яких наявні в матеріалах справи.
Також, судом встановлено, що у перевіряємому періоді - квітні 2015 року - ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» мало взаємовідносини з ТОВ «Грін Арт» (виконавець) з приводу виготовлення пилу залізовмісного з наданого замовником продукту залізовмісного пилоподібного, що підтверджено актами передачі відходу, актами приймання-передачі, актами переміщення матеріалів з цеху, який здає відходи, контрольними талонами, (том 2 а.с.135-212, том 3 а.с.212 - том 4 а.с.202).
Вказані роботи здійснювались в рамках укладеного договору про надання послуг № ПУ03140184 від 05.05.2014 р., предметом якого є передача відходів виробництва ІV класу небезпеки з метою забезпечення їх захоронення (збирання, перевезення до місця утилізації та їх подальшу утилізацію третьою особою) (том 3 а.с.187-194).
В ході судового розгляду судом досліджено ліцензію Міністерства екології та природних ресурсів України № 199205, видану ТОВ «Грін Арт» на роботи у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання, видалення, захоронення) терміном дії з 06.10.2011 р. до 06.10.2016 р.
За поясненням представника позивача, транспортування відходів виробництва здійснювалось ТОВ «Атомбудгруп» за замовленням ТОВ «Грін Арт», що підтверджено товарно-транспортними накладними. В подальшому ТОВ «Грін Арт» в рамках договору купівлі-продажу № 141/14 від 27.05.2014 р. продано на адресу ТОВ «Кайман» відходи виробництва пил газоочисток IV класу небезпеки.
Також у перевіряємому періоді - травень-червень 2015 року - ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» мало взаємовідносини з ТОВ «Укр Еко Груп» (виконавець) з приводу забезпечення утилізації, що включають збирання, перевезення до місця утилізації та їх подальшу утилізацію третьою особою, з наданого замовником відходу виробництва І-ІV класу небезпеки на підставі договору № ПУ03150186 від 30.04.2015 р. (том 3 а.с.17-26).
Виконання робіт за договором № ПУ03150186 від 30.04.2015 р. підтверджено рахунками до сплати, актами № 397 від 26.06.2015 р., податковими накладними № 123 від 26.06.2015 р.,
Транпортування продуктів утилізації (шлам отслойника) здійснювалось ТОВ «Екологія України» за замоленням ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» та ТОВ «АвтоВіва» за замоленням ТОВ «Укр Еко Груп», що підтверджено товарно-транспортними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи. В подальшому ТОВ «Укр Еко Груп» в рамках договору купівлі-продажу № 123/04 від 01.06.2015 р. продано на адресу ТОВ «Кайман» відходи виробництва пил газоочисток IV класу небезпеки.
Судовим оглядом наданих перелічених первинних документів, що виступили підставою внесення відповідних записів до документів бухгалтерського та податкового обліку, встановлено, що вони в повній мірі відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто містять: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Суд зазначає, що відповідачем при складанні акта перевірки не заперечувалось проти належного документального оформлення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Восток-Запоріжжя», ТОВ «СП-Капітал», ТОВ «Діджилайт», НВ ТОВ «Донікс» з ІІ, ТОВ «Грін Арт», ТОВ «Інтерконструкція», ТОВ «Укр Еко Груп».
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У відповідності до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу (в редакції станом на 2015 рік).
Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті (в редакції станом на 2013-2014 рік).
Згідно абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.
Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (в редакції станом на 2013-2014 рік).
Відповідно до п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції станом на 2014 рік) об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу (п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України).
Статтею 135 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (в редакції станом на 2015 рік).
Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.
Статтею 198 Податкового кодексу України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України ).
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Статтею 200 Податкового кодексу України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;
б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
На підставі викладеного, суд робить висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.
Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Відповідно до змісту пунктів 201.4 та 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.
Згідно з пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.
На момент проведення операції з позивачем і виписки податкових накладних ТОВ «Восток-Запоріжжя», ТОВ «СП-Капітал», ТОВ «Діджилайт», НВ ТОВ «Донікс» з ІІ, ТОВ «Грін Арт», ТОВ «Інтерконструкція», ТОВ «Укр Еко Груп» були зареєстровані як платники податку на додану вартість, а тому мали повне право виписувати позивачу податкові накладні.
Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
- рух активів у процесі здійснення господарської операції.
- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що зазначено в іншому листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).
Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з п. 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.
Із змісту статті 9 цього Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
Натомість податковим органом не було належним чином досліджено первинну документацію ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», а висновки ґрунтуються лише на отриманій інформації з інформаційних баз, а також податкової інформації контрагентів ТОВ «Восток-Запоріжжя», ТОВ «СП-Капітал», ТОВ «Діджилайт», НВ ТОВ «Донікс» з ІІ, ТОВ «Грін Арт», ТОВ «Інтерконструкція», ТОВ «Укр Еко Груп», що в свою чергу не мали взаємовідносин з позивачем у перевіряємому періоді.
З приводу доводів відповідача про недоліки товарно-транспортних накладних суд зазначає, що за змістом Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р., товарно-транспортна накладна є обов'язковим документом обліку господарської операції з перевезення вантажу перевізником - суб'єктом господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів. коли перевезення вантажу здійснюється власним транспортом продавця (вантажовідправника) чи покупця (вантажоотримувача), товарно-транспортні накладні не оформлюються. Отже, товарно-транспортна накладна є обов'язковим документом обліку господарської операції з перевезення вантажу перевізником - суб'єктом господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів, а не покупцем при придбанні товару.
Слід вказати, що окремі недоліки первинних документів, про які йдеться в акті перевірки, не є достатньою підставою для визнання господарських операцій такими, що реально не відбулися, якщо з інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язання платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Такі твердження також викладені в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 2 1936/11/13-11.
Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено залежності виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання та не встановлює обов'язку для підприємства здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами.
Також, стосовно доводів податкового органу щодо сумнівності факту здійснення контрагентами позивача зобов'язань за укладеними договорами, що були зроблені за результатами аналізу інформаційних баз податкового органу, аналізу даних податкової звітності та інформації з зовнішніх джерел, а також твердження щодо відсутності основних фондів, трудових ресурсів, виробничих потужностей, транспортних засобів, сировини та матеріалів, суд зазначає наступне.
Чинним законодавством не передбачено необхідної кількості трудових ресурсів, зареєстрованих власних основних фондів, виробничих потужностей, транспортних засобів, сировини та матеріалів, що була би достатньою для фізичної та технічної можливості виконання умов наведених договорів, що виключає залежність даних умов та реальності виконання договірних зобов'язань.
Таким чином, з огляду на характер викладеного висновку щодо сумнівності факту здійснення контрагентом позивача визначеної діяльності, що містить ознаки припущень, відсутності відповідних доказів з боку відповідача щодо неможливості виконання умов договорів та у відповідності до ст. 62 Конституції України, якою визначено, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, дані твердження відповідача судом не приймаються.
В даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій та добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.
Також, з огляду на підтвердження позивачем первинними документами реальності здійснення, описаних в акті перевірки операцій, суд не приймає до уваги посилання податкового органу на наявні відомості із баз даних із зазначенням даних стосовно контрагентів позивача, оскільки вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від знаходження його за юридичною адресою, фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Статтею 4 Податкового кодексу України серед основних засад податкового законодавства України визначено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
У зв'язку із цим презюмується, що дії та рішення платника податків вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірними.
При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог до оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.
Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування таких обставин.
Проте, під час розгляду справи відповідачем таких доказів суду надано не було.
Цей висновок також підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини у справах "Інтерсплав проти України" (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Суппорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Суд приходить до однозначного висновку, що позивачем були вчинені всі необхідні дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції. Крім того, позивач не зобов'язаний перевіряти наявність у свого контрагента наміру здійснення господарської діяльності, а також фіктивність створення останнього, оскільки дані питання входять до компетенції інших державних органів. Правочини укладалися з юридичною особою, при наявності всіх необхідних документів, а тому позивач жодним чином не міг і не повинен був передбачити дотримання чи недотримання своїм контрагентом вимог податкового законодавства.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем був повністю доведений факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту у розмірі 840449 грн., а також формування валових витрат позивача за господарськими відносинами з наведеними контрагентами, з якої обраховані зобов'язання з податку на прибуток у перевіряємому періоді, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції Українита діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність винесених рішень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 04 травня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 10 травня 2017 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.
Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 10 травня 2017 року

Суддя С. В. Прудник