Справа № 2-а-5-983/10/1423
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2011-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2011 р.Справа № 2-а-5-983/10/1423

Категорія: 10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Романішина В.Л.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області про захист соціальних прав, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»-

В С Т А Н О В И В:

02.10.2008 року ОСОБА_2 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області та з урахуванням уточнень до позовної заяви просив поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року до 31.12.2007 року, визнання дій відповідача неправомірними та стягнення недоплаченої як дітині війни щомісячної державної допомоги з січня 2006 року до вересня 2008 року включно в сумі 3699,10 грн., зобовязати відповідача надалі виплачувати соціальну допомогу згідно до вимог чинного Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області про захист соціальних прав, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»задоволено частково.

Зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області нарахувати і виплатити ОСОБА_2 щомісячне підвищення відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у розмірі 30 відсотків від встановленої мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 по 06 квітня 2010 року.

09.04.2010 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області подав апеляційну скаргу на вказану постанову Центрального районного суду м. Миколаєва.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду першої інстанції, апелянт зазначає, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року та постановлення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером та має статус дитини війни, і відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»від 18.11.2004 року має право користуватися пільгами, встановленими вказаним Законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в редакції від 18.11.2004 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік»зупинено на 2006 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Законом України від 19 січня 2006 року № 3367-IV внесені зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», відповідно до яких виключено пункт 17 ст. 77, а ст. 110 викладена в іншій редакції. Зокрема установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджується з 01 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Кабінет Міністрів України в 2006 році не визначив порядку виплати надбавки до пенсії дітям війни, тому вказані виплати не проводились.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік" та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28 грудня 2007 року дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»на 2007 рік було зупинено та внесено зміни, згідно яких у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни, а у 2008 році «дітям війни»(крім тих на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 та Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням статті 111 цього Закону та зміни внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, а отже з 22 травня 2008 року позивач мав право на підвищення пенсії.

В свою чергу, статтею 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. А тому її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни»залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, також повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Теж саме стосується позовних вимог про нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за 2010 рік, оскільки зважаючи на те, що норми ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" призупинені чи обмежені не були, відсутні будь-які підстави для невиплати позивачеві зазначеної соціальної допомоги і у 2010 році.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, відповідач повинен був здійснити нарахування підвищення до пенсії позивачу в межах бюджетних років за період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року та з 01.01.2010 по 06.04.2010 року у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

В свою чергу колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відновлення пропущеного строку звернення до суду та задоволення позовних вимог позивача з 09.07.2007 року з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України (в редакції 2005 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції 2005 року) пропущення строку звернення до адміністративного суду було підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Статтею 5 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

В свою чергу, згідно ст. 100 КАС України в редакції від 07.07.2010 року адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду за захистом порушених прав лише 27.11.2008 року, тому, враховуючи положення ст. 100 КАС України (в редакції від 07.07.2010 року), суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що адміністративний позов в частині вимог ОСОБА_2 з 01.01.2006 року по 01.10.2007 року підлягає залишенню без розгляду, у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Слід зазначити, що юридична необізнаність не є поважною причиною для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково зробив висновок щодо періоду здійснення нарахування позивачу недоплаченого як дитині війни підвищення до пенсії.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за 2007- по 6 квітня 2010 року, однак звертає увагу на те, що судом невірно визначено дату, з якої необхідно здійснити нарахування підвищення до пенсії як дитині війни.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зважаючи на все вищезазначене, колегія суддів вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України Миколаївської області повинно здійснити нарахування пенсії позивачу за 2007 рік, починаючи з 02 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 по 06 квітня 2010 року.

Твердження апелянта стосовно невизначеності розміру мінімальної пенсії за віком не приймається до уваги колегією суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 року мінімальний розмір пенсії за віком визначається виключно цим Законом. Положення цього Закону не є перешкодою для застосування величини мінімальної пенсії за віком для обчислення інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого в Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімального розміру пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначається щорічно в Законі України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, тому постановлене судове рішення на підставі ст. 201 КАС України підлягає зміні.

Враховуючи вищенаведене і керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року змінити, виклавши її резолютивну частину у наступній редакції:

«Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області про захист соціальних прав, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»задовольнити частково.

Зобовязати Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області нарахувати і виплатити ОСОБА_2 щомісячне підвищення відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у розмірі 30 відсотків від встановленої мінімальної пенсії за віком за періоди з 02 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 по 06 квітня 2010 року

В іншій частині позовні вимоги залишити без розгляду».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Бойко А.В.

Судді: Романішин В.Л.

ОСОБА_1