Справа № 338/141/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 рокуЛьвів№876/4652/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року у адміністративній справі №338/141/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську, інспектора роти №4 батальйону УПП в м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Сивківа Олександра Петровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську ГУНП в Івано-Франківській області, інспектора роти №4 батальйону УПП в м. Івано-Франківську Сивківа О.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську, ГУНП в Івано-Франківській області, інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Івано-Франківську Сивківа О.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задоволено. Визнано дії інспектора роти №4 батальйону УПП в м. Івано-Франківську Сивківа О.В. протиправними. Постанову серії АР №781529 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Івано-Франківську Сивківим О.В. 31 січня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1. ст.122 КУпАП, визнати незаконною та скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Доводи апелянта зводяться до того, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що відповідачем візуально було встановлено порушення Правил дорожнього руху позивачем. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Сторони в судове засідання не прибули, представили на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Постановою серії АР № 781529 інспектора роти №4 батальйону УПП в м. Івано-Франківську Сивківа О.П. від 31 січня 2017 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1. ст. 122 КУпАП за порушення пункту 8.7.1. Правил дорожнього руху, оскільки цього числа об 11 год. 35 хв. в м. Івано-Франківську, керуючи автомобілем Опель Комбо, днз НОМЕР_1, здійснив проїзд регульованого перехрестя на заборонений сигнал світлофора.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач не представив суду жодних доказів, які б спростовували позицію позивача та підтверджували, що позивач допустив порушення п.8.7.1 Правил дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції в частині визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Посилання на жоден з цих доказів у винесеній постанові немає.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст. 256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, протокол може не складатись у разі вчинення адміністративних порушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Однак, системний аналіз положень Кодексу, в тому числі ч. 5 ст. 258 КУпАП дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків коли порушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі. Такі ж вимоги містяться у Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства Внутрішніх справ №1376 від 06 листопада 2015 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року №1496/27941.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є правомірними, а натомість вказують на те, що відповідач таке прийнято необґрунтовано, без дотриманням норм чинного законодавства, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Що стосується закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд зазначає наступне.

Положеннями статей 287, 288 КУпАП передбачено право особи, щодо якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, оскаржити її до суду.

При цьому, відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У адміністративних справах про оскарженні постанови у справі про адміністративні правопорушення, адміністративним судом перевіряється правомірність рішень та дій суб'єкта владних повноважень, яким було здійснено притягнення особи до адміністративної відповідальності та приймається відповідне рішення щодо правомірності чи протиправності таких дій і наявності правових підстав для скасування вказаного рішення.

Таким чином, адміністративний суд не вправі приймати рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, позивач у позовній заяві не ставив вимоги про закриття провадження у адміністративній справі, висновки суду з приводу закриття провадження у справі у мотивувальній частині постанови суду відсутні, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України постанову суду першої інстанції слід змінити, виключивши із резолютивної частини постанови словосполучення «а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення».

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську залишити без задоволення.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року у адміністративній справі №338/141/17 - змінити, виключивши із резолютивної частини постанови словосполучення «а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення».

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
В. М. Каралюс
Повний текст постанови складено 05.05.2017р.