Справа № 456/1075/17
Суддя: Микитчин І. М.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №456/1075/17
Провадження № 2-а/456/108/2017
УХВАЛА

"28" квітня 2017 р. суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитчин І. М. вивчивши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Пунктом 1 частини 2 цієї ж статті встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 ст. 4 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Наведене положення відповідає приписам ч. 2 ст. 4 цього ж Кодексу.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Зі змісту позовної заяви з'ясовано, що предметом оскарження є необхідність зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнати незаконною відмову внесення ОСОБА_1 до реєстру кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» внести позивача до реєстру кредиторів.

Так, відповідно до постанови Правління Національного банку України №898 від 17.12.2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №230 від 18.12.2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно з даним рішенням розпочато процедуру ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит", призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на 2 роки з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1703 від 01 вересня 2016 року, всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами ОСОБА_3 з 05 вересня 2016 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Частиною 3 ст. 2 Закону України №2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

Крім того, ст. 1 Закону України № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року визначено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України (справи, підвідомчі господарським судам), слід зробити висновок, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 16.02.2016 року (справа №21-4846а15) та від 15.06.2016 року (справа №826/20410/14), яка відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою до застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

За таких обставин, для зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» внести позивача до реєстру кредиторів, законом встановлено інший, ніж передбачено Кодексом адміністративного судочинства України, порядок судового оскарження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (ч. 6 ст. 109 КАС України).

З врахуванням викладеного, суддя дійшов висновку, що даний спір не носить характеру публічно-правового, не належить до юрисдикції адміністративних судів та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та роз'яснює, що у зв'язку з цим позивач може звернутись до суду в порядку господарського судочинства з урахуванням правил підсудності, встановлених Господарським процесуальним кодексом України та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Одночасно, позивачу слід взяти до уваги, що згідно з ч. 5 ст. 109 КАС України повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись 2, 4, 7, 17, 109, 158-160, 165 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

відмовити у відкритті провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати позивачу разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_4