Справа № 826/13565/15
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Троян Н.М.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року, ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», ПАТ «КБ «УФС») Гончарова С.І. в якому просила: визнати протиправними дії та рішення Уповноваженої особи фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І., оформленого наказом від 18.11.2014 № 6 «Про визнання нікчемними трансакцій та правочинів в частині визнання нікчемним договору № 42219 банківського вкладу «Олімпійські відсотки» від 27.06.2014, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та позивачем та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору; скасувати наказ відповідача - 2 від 18.11.2014 № 6 «Про визнання нікчемними трансакцій та правочинів в частині визнання нікчемним договору № 42219 банківського вкладу «Олімпійські відсотки» від 27.06.2014, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та позивачем; зобов'язати Уповноважену особу фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо збільшення кількості вкладників за рахунок позивача, яки необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» укладено договір банківського вкладу від 27.06.2014 № 42219 на суму 199 000,00 грн. терміном до 04.10.2014.

Постановою Правління НБУ від 15.07.2014 № 410/БТ Банк віднесено до категорії проблемних у зв'язку з порушенням вимог Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою НБУ від 03.12.2003 № 516. Постановою Правління НБУ від 14.08.2014 № 491 «Про внесення ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Банк віднесено до категорії неплатоспроможних та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на тимчасову адміністрацію Гончарова Сергія Івановича (далі - Уповноважена особа). Наказом Уповноваженої особи від 30.10.2014 створено Комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів.

За результатами роботи Комісії визнано нікчемним, зокрема, правочин (договір) банківського вкладу позивача від 27.06.2014 № 4221, що підтверджується витягом з додатку № 1 до протоколу Комісії щодо визнання нікчемними вкладів від 10.11.2014 № 1. У зв'язку з чим листом від02.12.2014 позивача повідомлено про нікчемність договору банківського вкладу від 27.06.2014 № 4221.

Постановою Правління НБУ від 10.11.2014 № 717 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.11.2014 № 119 прийнято рішення щодо початку процедури ліквідації Банку та призначено Уповноваженою особою на ліквідацію Банку Гончарова С.І.

Зі слів представника позивача позивач звернувся до Уповноваженої особи із проханням виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом.

У свою чергу Уповноважена особа листом від 02.12.2014 № 001/443 надала відповідь та зазначила, що кошти позивача відшкодуванню не підлягають у зв'язку з тим, щодо Договір депозиту визнано нікчемним.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо укладання договору депозиту відповідно до вимог чинного законодавства України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, при укладанні договору депозиту було дотримано вимоги ст. 203 Цивільного кодексу України, які необхідні для чинності правочину, а саме зміст договору депозиту не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; сторони Договору депозиту мали та мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало й внутрішній волі; Договір депозиту вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України - ч.1 ст.215 ЦК України.

Згідно ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що договір депозиту є дійсним, чинним, та таким що укладений у відповідності із вимогами чинного законодавства України та не суперечить йому.

Щодо правових підстав для визнання договору депозиту нікчемним, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України - зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави. Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави ч.З .ст. 228 Цивільного кодексу України.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України:1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави. Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р.).

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що для застосування наслідків, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Тобто, в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом. Тобто для застосування до даних правовідносин (визнання Договору депозиту нікчемним) норм ст. 228 Цивільного кодексу України про порушення публічного порядку та визнання правочину нікчемним обов'язковим є наявність судового рішення про визнання правочину недійсним.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на те, що на даний момент відсутнє судове рішення про визнання Договору депозиту нікчемним згідно ст. 228 Цивільного кодексу України.

Таким чином, наказ Уповноваженої особи Фонду від 18.11.2014 № 6 «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів» в частині визнання нікчемним Договору депозиту та операцій з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання Договору депозиту є безпідставним та протиправним, а отже протиправно та безпідставно Позивача не включають до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не виплачують гарантовану законодавством України суму коштів.

Тобто, безпідставним, протиправними та надуманим є твердження та посилання відповідачів у своїй відмові від виконання своїх обов'язків на ст. 228 Цивільного кодексу України. Тому що при укладанні Договору депозиту жодним чином не було і не могло бути порушено публічний порядок, і правочин ніяк і ніким не був і не міг бути спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави. Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Також, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 2 статті 1058 ЦК України, якою встановлено, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Відповідно до частини 2 статті 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (Позивачу не надавались ніяких пільги).

З наведених норм слідує, що умови договору банківського вкладу повинні бути однаковими для всіх вкладників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а отже правочин (Договір депозиту) не може зазнавати наслідків зазначених в ст.228 Цивільного кодексу України, бо в інакшому випадку тоді виходить що всі договори укладені між Банком і фізичними особами порушують публічний порядок і спрямовані на порушення прав і свобод людини, знищення майна держави тощо, а розробником публічного договору у даному випадку є Банк, а контроль діяльності Банку здійснює держава, через уповноважені органи і в тому числі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на те, що договір депозиту відповідачами визнається нікчемним саме на підставі ст. 228 Цивільного кодексу України, а згідно чинного законодавства України для кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Тобто, необхідне рішення суду про визнання Договору депозиту нікчемним в силу ст. 228 Цивільного кодексу України і без такого судового рішення визнання Відповідачами Договору депозиту нікчемним є незаконним та безпідставним.

Щодо включення до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та виплатити гарантовану суми відшкодування за вкладом, розміщеним у банку згідно договору депозиту, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі статтею 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч. 2 ст. 1060 ЦКУ).

Відповідно до частини 1 статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

З метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України було прийнято Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини 1 статті 26 цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини 1 статті 52 цього Закону.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно- правовими актами Фонду та Національного банку України (ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Управління поточною діяльністю Фонду здійснює виконавча дирекція Фонду (частина 1 статті 11 Закону).

Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначені в статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, відповідно до пунктів 2, 4 частини З цієї статті виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Водночас, у відповідності з частиною 6 цієї статті, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини 5 цієї статті, протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до пунктів 3-5 розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860 (далі - Положення) уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Відповідно до пункту 6 розділу III Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління;2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік;6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах, (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

На підставі вище вказаного колегія суддів приходить до висновку, що на сьогоднішній день чинним законодавством України встановлені та передбачені підстави та механізми щодо обов'язкового включення позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та виплатити позивачу гарантовану суми відшкодування за вкладом, розміщеним у банку згідно договору депозиту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між банком та позивачем був укладений договір депозиту.

Згідно цього договору депозиту банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 199 000 (сто дев'яносто дев'ять тисяч) грн. 00 коп. (надалі - вклад) у тимчасове строкове користування на строк до 27 липня 2014 року. Процентна ставка за вкладом встановлюється у розмірі 21,14 (двадцять одна ціла чотирнадцять сотих). Звертаю увагу Договір депозиту (дата укладення 27.06.2014 р.) був укладений до віднесення Банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури ліквідації.

А саме, позивачем укладено договір банківського вкладу (депозиту) 26 червня 2014 року, постанова Правління Національного банку України № 410/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до категорії проблемних» датована 15.07.2014 роком, тобто після проведення всіх дій на укладення правочинів та банківських операцій щодо зарахування коштів на відповідний рахунок позивача.

Так, відповідно до п. 1.3. Договору депозиту, датою внесення грошових коштів Вкладником є дата надходження коштів на вкладний (депозитний) рахунок а Банку НОМЕР_2 (надалі - вкладний (депозитний) рахунок).

Згідно п. п. 2.3.1 Договору депозиту, зокрема встановлено, що вкладник зобов'язується протягом трьох днів з лати укладання цього договору внести готівкою або безготівковим шляхом суму вкладу на вкладний (депозитний) рахунок. Внесення суми вкладу оформлюється відповідним розрахунково-касовим документом, який підтверджує внесення (перерахунок) грошових коштів та зберігається у вкладника.

03 липня 2014 року позивачем була внесена на вкладний (депозитний) рахунок відповідача НОМЕР_2 суму яка зазначена в договорі депозиту, що підтверджується Квитанцією № ТК.56514. 1349.362 від 27 червня 2014 року.

Таким чином, позивач уклав договір депозиту, виконав свої зобов'язання за договором депозиту вніс кошти згідно п. 2.3.1 договору депозиту, що підтверджується квитанцією №ТR.56514. 1349.362 від 27 червня 2014 року, але даний доказ був безпідставно проігнорований Судом Першої інстанції.

Тобто, позивач виконав свої обов'язки за договором депозиту та вніс кошти на депозитний рахунок згідно вимого договору депозиту.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на положення ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та зазначає наступне.

Так, згідно ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимогу день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майн 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;. банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноваженою особою Фонду на виконання обов'язків, передбачених ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «КБ «УФС», про що винесено наказ від 30.10.2014 р. №34.

З урахуванням висновків Комісії та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 237/14 від 18.11.2014 У повноваженою особою Фонду наказом від 18.11.2014 р. № 6 було визнано нікчемними правочини (договори) згідно переліку.

Усно позивачу пояснено, що договір депозиту визнали нікчемним бо вважають що начебто у Позивача існувала мета збільшити гарантовану суму, яка відшкодовується Фондом по іншому договору депозиту, і що мало місце дріблення депозитів з метою отримання коштів не від Банку, а від Фонду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем укладено договір банківського вкладу (депозиту) у червні 2014 року, постанова Правління Національного банку України № 410/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до категорії проблемних» датована 15.07.2014 роком, тобто після проведження всіх дій на укладення правочинів та банківських операції щодо зарахування коштів на відповідний рахунок позивача.

Таким чином, позивач не мав на меті збільшити суми та отримати їх від Фонду, адже позивач укладав договір депозиту з банком і на дату укладенні договору депозиту не було рішення про неплатоспроможність банку, воно було прийнято після укладення договору депозиту, а отже позивач не знав і не міг знати що кошти за договором депозиту банк не зможе повернути.

Чинне законодавство України містить вичерпаний перелік правочинів які можна визнати нікчемними і даний перелік чітко зазначений в ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нікчемним.

На підставві вище зазначеного підстави для визнання договору депозиту нікчемним відсутні, а відповідачами не наведено і не встановлено, підстав для визнання нікчемним договору депозиту та не зазначено фактів які б свідчили, що зазначений договір депозиту є нікчемним.

Щодо посилання суду першої інстанції на Рішення Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків Управління НБУ в Донецькій області від 31 березня 2014 року №10/БТ «Про застосування до ПАТ «КБ «УФС» заходу впливу у вигляді обмежень та зупинення здійснення окремих видів здійснюваних операцій», колегія судді зазначає наступне.

Так, зазначене рішення на підставі, якого ґрунтується рішення суду першої інстанції відсутнє в матеріалах справи.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції посилається на п.2 зазначеного вищу Рішення УНБУ в Донецькій області від 31 березня 2014 року №10/БТ, проте докази, які б підтверджували зазначене обґрунтування, у вигляді рішення відсутні в матеріалах справи.

На підставі вище зазначеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції невповній мірі досліджено всі обставини справи у зв'язку з чим суд першої інстанці дійшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Щодо вимоги про відшкодування коштів на правову допомогу, а саме 2 500, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, представником позивача на підтвердження надання правової допомоги позивачеві надано до суду договір про надання юридичних послуг фізичним особам від 05.12.2014 року та квитанцію від 09.12.2014 року №21713227 (а.с.120).

Відповідно до ст. 16 КАС України, кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами. Підстави і порядок надання безоплатної правової допомоги визначаються законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 90 КАСУ України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розимір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення вимоги позивача про відшкодування коштів на правову допомогу з Уповноваженої особи фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича за рахунок бюджетних асигнувань, у розмірі 2 500, 00 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 серпня 2015 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 41, 94, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задоволити.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 серпня 2015 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича оформленого наказом від 18.11.2014 № 6 «Про визнання нікчемними трансакцій та правочинів в частині визнання нікчемним договору № 42219 банківського вкладу «Олімпійські відсотки» від 27.06.2014, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Український фінансовий світ» та ОСОБА_2 та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору.

Скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича від 18.11.2014 року № 6 «Про визнання нікчемними трансакцій та правочинів в частині визнання нікчемним договору № 42219 банківського вкладу «Олімпійські відсотки» від 27.06.2014, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Український фінансовий світ» та ОСОБА_2.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо збільшення кількості вкладників за рахунок позивача, яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Стягнути з Уповноваженої особи фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича () на користь ОСОБА_2 (02088, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань, витрати на правову допомогу в загальній сумі 2 500, 00 грн., сплачені за квитанцією №21713227 від 09.12.2014.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 28 квітня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Троян Н.М.

Бужак Н.П.