Справа № 205/9384/16-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 квітня 2017 року м. Київ К/800/11487/17
Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просив: визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати призначити йому пенсію за віком як особі, яка працювала у зоні відчуження, із зменшенням пенсійного віку на 10 років з 25 липня 2016 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, позов задоволено.

Відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки в наданих позивачем документах не зазначено днів виїзду у зону відчуження та доза опромінення, а тому висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову є помилковими.

Як встановлено судами попередніх інстанцій встановлено, позивач відповідно до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серія НОМЕР_1 , що видане 13 жовтня 1998 року, віднесений до 2 категорії і має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 10 вересня 1998 року № 51/1/5995 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині № 39289, м. Київ з 18 жовтня 1984 року (наказ № 249) по 25 листопада 1986 року (наказ № 263) у військовому званні рядовий на посаді «стрілок стрілкової роти». Згідно наказів командира військової частини № НОМЕР_2 (по строковій частині) позивача відкомандировано в м. Чорнобиль (номер зони та військової частини не вказано) з 07 червня 1986 року (наказ № 126) по 10 липня 1986 року (наказ № 153).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року встановлено факт належності ОСОБА_1 довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 10 вересня 1998 року № 51/1/5995.

Згідно переліку частин, особовий склад яких приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, військова частина № НОМЕР_2 входить до даного переліку.

З військового квитка НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 07 червня по 09 липня 1986 року. Почесною грамотою від 30 червня 1986 року та характеристиками, наданими при звільненні зі служби, також підтверджено безпосередню участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Після досягнення 50 років 25 липня 2016 року позивач звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії з посиланням на те, що у довідці про період участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС дні виїзду у зону відчуження та доза опромінення не зазначені.

Згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів на 10 років.

Відповідно до частини 1 статті 15 вказаного Закону підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються крім інших, документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За змістом статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Верховний Суд України у постановах від 21 листопада 2006 року та від 04 вересня 2015 року (справи № 21-1048во06, № 690/23/185-а) щодо застосування положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дійшов висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані позивачем документи у їх сукупності підтверджують його статус як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а отже дають право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко