Справа № 674/9/17
Суддя: Артемчук В. М.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/9/17
Провадження № 2-а/674/13/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року

Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В.М.

при секретарі Мудрицькій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дунаївці, справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

Дунаєвецької міської ради Хмельницької області,

третя особа: ОСОБА_3

про визнання розпорядження від 29.03.2016 року за № 108/2016-р. нечинним

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2017 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання розпорядження від 29.03.2016 року за № 108/2016-р. нечинним, яким було призначено на посаду головного лікаря комунального закладу Дунаєвецької міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_3.

Вважає, що дане рішення не відповідає Конституції, Законам України та підзаконним актам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2014 р № 642 «Про затвердження Порядку укладання контракту з керівником державного комунального закладу охорони здоров'я» та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я визначено, що призначення на посаду керівника закладу здійснюється відповідно до законодавства керівником органу, до сфери управління якого належить (в управлінні якого перебуває) заклад, або за рішенням обласної, районної ради чи сільським, селищним, міським головою.

Кваліфікаційні вимоги до головного лікаря лікувально-профілактичного закладу визначено в Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників (наказ Міністерства охорони України від 29.03.2002 р№ 117 Із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 травня 2007 року N 277).

В розділі - 1. ГЕНЕРАЛЬНИЙ ДИРЕКТОР (ДИРЕКТОР, ГОЛОВНИЙ ЛІКАР) ЛІКУВАЛЬНО- ПРОФІЛАКТИЧНОГО ЗАКЛАДУ- вказані кваліфікаційні вимоги, а саме: повна вища освіта (спеціаліст, магістр) за напрямом підготовки "Медицина", проходження інтернатури за однією зі спеціальностей медичного профілю з наступною спеціалізацією з "Організації і управління охороною здоров'я", підвищення кваліфікації (курси удосконалення, стажування, передатестаційні цикли тощо), наявність сертифіката лікаря-спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності, стаж роботи за фахом не менше 5 років.»

Призначений головним лікарем комунального закладу Дунаєвецької міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в Дунаївцях, середню освіту здобув у Дунаєвецькій ЗОШ №3, а вищу - у Івано-Франківському медичному університеті (факультет «Лікувальна справа»). 2013-2015 рр. - проходив інтернатуру за спеціальністю загальна практика та сімейна медицина на базі Вінницького медичного університету. З серпня 2015 року - працює в Дунаєвецькому центрі ПМСД.

Отже, на момент призначення на посаду головного лікаря комунального закладу Дунаєвецької міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» стаж за фахом становив 8 місяців, що не відповідає Кваліфікаційним вимогам до головного лікаря лікувально-профілактичного закладу визначеного в Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників (наказ Міністерства охорони України від 29.03.2002 р № 117 Із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 травня 2007 року N 277).

Розпорядження від 29.03.2016 року за № 108/2016-р про призначення головним лікарем комунального закладу Дунаєвецької міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_3 отримав на свій запит від Дунаєвецької міської ради 15.12.2016 р відповідно до супроводжувального листа за № 02- 17/2292 від 15.12.2016 р. Просить дане розпорядження визнати нечинним.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити пояснивши суду, що людина, яка немає 5 років стажу немає права працювати головним лікарем оскільки відсутній належний досвід і вміння організувати роботу. Його права порушені тим, що як громадянин звертався за первинною медичною допомогою і в цій сфері не належним чином організована робота. Про призначення ОСОБА_3 на цю посаду взнав в грудні 2016 року, а до цього не цікавило хто призначений на цю посаду.

Представник відповідача Дунаєвецької міської ради в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати в його відсутності, однак надіслав до суду письмові пояснення, в яких просив в позові відмовити, посилаючись на те, що зазначене розпорядження від 29.03.2016 року не порушує жодних прав позивача. Дане розпорядження прийнято міським головою на підставі висновку постійної комісії з питань освіти, культури, охорони здоров'я, фізкультури ,спорту та соціального захисту населення і з ОСОБА_3 укладено контракт з 01.04.2016 р. по 31.03.2017р. , а 30 березня 2017 року розпорядженням міського голови ОСОБА_3 звільнено з посади головного лікаря з 31 березня 2017 року.

Третя особа: ОСОБА_3 в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити і пояснив, що його було призначено міським головою, головним лікарем комунального закладу Дунаєвецької міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги», однак на даний час на цій посаді уже не працює. Він маєповну вищу освіту за напрямом підготовки "Медицина", проходив інтернатуру за спеціальністю медичного профілю "Організація і управління охороною здоров'я", проходив підвищення кваліфікації отримав сертифікат, однак немає стажу роботи за фахом 5 років. За період роботи скарг на його роботу не поступало .

Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, давши їм правову оцінку, прийшов до наступного висновку.

У відповідності до ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування, у відповідності до приписів ст. 19, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, підставами для визнання рішення недійсним (нечинним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. При цьому обов'язковою умовою визнання рішення недійсним (нечинним) є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів фізичної особи, підприємства чи організації - позивача у справі.

Позивач звернувся з позовом до Дунаєвецької міської ради Хмельницької ради, однак просить визнати нечинним розпорядження міського голови Дунаєвецької міської ради .

Повноваження міського голови визначені статтею 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

На підставі ч.4, 5, 6 ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень і несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень, при здійсненні наданих повноважень є підзвітним ,підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою,відповідальним -перед відповідною радою.

29 березня 2016 року міським головою Дунаєвецької міської ради видано розпорядження на підставі висновку постійно діючої комісії з питань освіти, культури, охорони здоров'я, фізкультури, спорту та соціального захисту населення від 25 березня 2016 року про прийняття на роботу з 01 квітня 2016 року до 31 березня 2017 року за умовами контракту ОСОБА_3 головним лікарем Комінального закладу Дунаєвецької міської ради «Центр первинної медико - санітарної допомоги», що підтверджується копією протоколу засідання постійно діючої комісії з питань освіти, культури,охорони здоров'я,фізкультури,спорту та соціального захисту населення від 25 березня 2016 року, висновком комісії і копією розпорядження.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності у особи, яка звернулась з позовом, відповідного права, свободи або інтересу, встановити факт їх порушення рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і, з урахуванням обраного позивачем способу захисту, винести рішення про відновлення порушеного права (свободи або інтересу).

Згідно зі статтею 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Суб'єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду у випадках, встановлених законом.

У контексті з положеннями ч.1 ст.6 КАС України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Під порушенням прав, свобод та інтересів розуміється також наявність негативних протиправних наслідків для позивача як наслідок таких дій.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За визначенням, наведеним у частині 8 частини 1 статті 3 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Судом встановлено, що дійсно на момент призначення ОСОБА_3 на посаду головного лікаря Комунального закладу Дунаєвецької міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» він не мав необхідного стажу за фахом, що не відповідало Кваліфікаційним вимогам до головного лікаря лікувально-профілактичного закладу визначеного в Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників (наказ Міністерства охорони України від 29.03.2002 р № 117 Із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 травня 2007 року N 277), однак вказане розпорядження міського голови не є нормативним правовим актом, яке б порушувало права позивача, і також не є актом індивідуальної щодо позивача дії, оскільки дане розпорядження не було направлене безпосередньо на порушення прав позивача. Даним розпорядженням не встановлювались, не визнавались, не обмежувались і не припинились права позивача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не довів суду в чому полягає порушення його прав оскаржуваним розпорядженням.

За таких обставин, а саме, не доведення позивачем свого порушеного права внаслідок прийняття міським головою Дунаєвецької міської ради 29 березня 2016 року розпорядження про прийняття ОСОБА_3 головним лікарем Комінального закладу Дунаєвецької міської ради « Центр первинної медико - санітарної допомоги», суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає

Керуючись ст.ст.2, 6, 10, 11, 17, 71, 86, 158-163 КАС України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2014 р. №642 «Про затвердження Порядку укладання контракту з керівником державного комунального закладу охорони здоров'я», суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області про визнання розпорядження від 29.03.2016 року за № 108/2016-р. нечинним відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Дунаєвецький районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча:/підпис/ Вірно: Суддя Дунаєвецького райсудуВ. М. Артемчук