Справа № 2-а-505/09/1514
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2011 р.Справа № 2-а-505/09/1514

Категорія:12.3Головуючий в 1 інстанції: Сопільняк О.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Кодимської міської ради на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 10.11.2009 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Кодимської міської ради Одеської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В своєму позові позивач вказувала, що відповідачем незаконно були припиненні її повноваження, як міського голови, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили. Цими ж рішеннями позивач була поновлена на посаді Кодимського міського голови, тому має право на отримання заробітної плати за час вимушеного прогулу, викликаного незаконним звільненням. Розмір заробітної плати за цей час складає 38 986 грн. 54 коп.. а моральну шкоду позивач оцінює в 30 000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3, виконуючи обовязки міського голови, та ОСОБА_4, що діяла на підставі довіреності, позов не визнали з тих підстав, що Кодимська міська рада, незважаючи на судові рішення, вважає законним дострокове припинення повноважень позивача, як міського голови, тому підстав для виплати заробітної плати за цей період не вбачає, як не вбачає підстав і для відшкодування моральної шкоди.

Постановою Кодимського районного адміністративного суду Одеської області від 10.11.2009 року позов ОСОБА_2 задоволений частково: з Кодимської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_2 стягнуто 38 986 грн. 54 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу, та 10 000 грн. відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Кодимська міська рада Одеської області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Кодимського районного суду Одеської області від 10.11.2009 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Колегією суддів встановлено, що позивачка ОСОБА_5 з 11 квітня 2006 року по 31 квітня 2007 року обіймала посаду Кодимського міського голови, що є свідченням її перебування на публічній службі.

Рішенням 13-ї сесії Кодимської міської ради Одеської області 5-го скликання №317 від 31 жовтня 2007 року були дострокові припинені повноваження позивача як міського голови м.Кодима. 25 січня 2008 року рішенням Кодимського районного суду Одеської області був задоволений позов ОСОБА_5, оскаржене рішення про дострокове припинення її повноважень як міського голови було визнане незаконним та поновлено повноваження ОСОБА_5 як міського голови м.Кодима. При цьому рішення суду у частині поновлення повноважень ОСОБА_5 відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.256 КАС звернуто до негайного виконання. Вказане рішення суду залишене в силі без змін ухвалою апеляційного адміністративного суду Одеської області від 16 червня 2008 року.

Отже, у питанні щодо незаконності рішення про дострокове припинення повноважень ОСОБА_5 як міського голови є рішення суду, яке набрало законної сили, тому відповідно до ч.1 ст.72 КАС незаконність дій відповідача у цій частині є доведеною і доказуванню в межах даного адміністративного позову не підлягає, незважаючи на наполягання представників відповідача на законності рішення про припинення повноважень ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_5 незважаючи на обов'язковість негайного виконання рішення суду від 25 січня 2008 року у частині поновлення її повноважень як міського голови, фактично була поновлена на посаді міського голови лише 14 жовтня 2008 року (розпорядження №137 від 14.10.2009 року), тому саме з цієї дати відповідно до вимог ст. 24 КЗпП України вважається поновленою на роботі.

Питання щодо стягнення коштів за вимушений прогул та моральної шкоди висвітлено у позові.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову частково.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з положень зазначених вище законів, Кодексу та з контексту Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період вимушеного прогулу - з 01 листопада 2007 по 14 жовтня 2008 року визначений позивачкою вірно.

Згідно вимог ст.235 КЗпП України при поновленні на роботі незаконно звільненого працівника середня заробітна плата виплачується за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до роз'яснень, що є у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»№9 від Об листопада 1992 року з послідуючим змінами та доповненнями, у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням він (заробіток) визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку.

Зокрема, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (п/п.«з»п.1).

Згідно п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються такі доходи: основна заробітна плата; доплати і надбавки; суміщення професій і посад; бисокі досягнення в праці (висока професійна майстерність); умови праці; інтенсивність праці; вислуга років та інші); виробничі премії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача визначений відповідно до розрахунку, здійсненого Кодимською міською радою, і складає за весь період, тобто з 01 листопада 2007 по 14 жовтня 2008 року, - 38986 грн. 54 коп.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказану суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Позивач вказує на очевидну незаконність дій відповідача щодо дострокового припинення її повноважень як міського голови, припинення нею внаслідок цього своєї трудової діяльності на цій посаді, припинення активного суспільно-політичного і громадського життя, погіршення (ускладнення) відносин з виборцями, представниками державних органів, установ, громадськістю, зміна їх ставлення, порушення звичного ритму життя.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні її честі та гідності, ділової репутації.

Чинне законодавство України не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи з загальних засад під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь, поведінки загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої їй відповідачем внаслідок незаконного припинення повноважень та невиплати заробітної плати підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.237-1 КЗпП моральна шкода, завдана працівнику внаслідок порушення його законних прав, відшкодовується власником у випадку коли такі порушення призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали додаткових зусиль з його боку для організації свого життя.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського та суспільного життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тривалість порушення законних прав позивача, спричинені їй внаслідок цього моральні страждання та переживання, відсутність належного матеріального забезпечення в цей період, необхідність судового захисту її порушених прав через відмову відповідача та ігнорування ним очевидності незаконного звільнення, безумовно спричинило позивачеві моральну шкоду.

На думку судової колегії суд першої інстанції, враховуючи вимоги розумності та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Кодимської міської ради залишити без задоволення, а постанову Кодимського районного адміністративного суду Одеської області від 10.11.2009 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 14.02.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький