Справа № 212/2006/17
Суддя: Козлов Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/2006/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Козлова Ю.В.

за участі секретаря Мельник К.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними дії ОСОБА_3 північного обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними дій відповідача та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову вказав, що Постановою Верховної ради України від 05.07.2016 року № 1434-VIIIПро звільнення суддів та наказом голови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року № 34-к він, як суддя, відрахований зі штату Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з 15 липня 2016 року у звязку з виходом у відставку.

З 29 липня 2016 року відповідно до його заяви він був переведений з пенсії за віком на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 29 липня 2016 року складав 21402 грн. виходячи із загального стажу на посаді судді 21 років 8 місяців 21 день із наступного розрахунку: 26100 грн. х 82%= 21402 грн.

Розпорядженням начальника ОСОБА_3 північного обєднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області від 15.12.2016 року здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з 29 липня 2016 року, виходячи із розміру 80% грошового утримання судді, яке склало 20880 грн.

В грудні 2016 року та березні 2017 року він звернувся до ОСОБА_3 північного обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області з заявою про свою незгоду зі зменшенням щомісячного довічного грошового утримання судді з 29 липня 2016 року і просив зробити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законодавства.

ОСОБА_3 північного обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області від 16.03.2017 року № 80/П в перерахунку його довічного грошового утримання судді з 29 липня 2016 року було відмовлено з тих підстав, що до його стажу роботи на посаді судді помилково зараховано період роботи слідчим з 21 листопада 1974 року по 04.12.1977 року, при цьому загальний стаж на посаді судді склав 21 рік 8 місяців 21 день замість 18 років 8 місяців 7 днів, що в свою чергу призвело до збільшення відсоткової величини грошового утримання при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді до 82 відсотків замість 80 відсотків.

Вважає відмову ОСОБА_3 північного обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області включити йому в стаж роботи на посаді судді період роботи на посаді слідчого та виключення зі стажу періоду навчання на юридичному факультеті та проходження строкової військової служби та провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до законодавства незаконною та такою, що порушує його права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі, що визначене законом,що призвело до неправомірного зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з 29 липня 2016 року . Таким чином, відповідач не зарахував у стаж роботи позивача, що дає право на отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, не тільки період роботи на посаді слідчого 03 роки 12 днів, а й період навчання в Харківському юридичному інституті 1 рік 11 місяців та період проходження строкової військової служби - 2 роки 15 днів, що призвело до визначення йому розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 5% менше ніж передбачено законом.

З наведених підстав просить визнати протиправними дії відповідача щодо визначення зменшеного стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та призначення позивачу зменшеного щомісячного довічного грошового утримання, зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити йому недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 29 липня 2016 року в розмірі 85% грошового утримання працюючого судді виходячи із стажу роботи на посаді судді та іншої діяльності - 25 років 08 місяців 04 дня. Перерахувати та виплатити йому недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1 грудня 2016 року по 1 березня 2017 року згідно довідки ТУ ДСА № Б-с- 394 від 14.03.2017 року з урахуванням раніше виплачених сум, а з 1 березня 2017 року виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 85% грошового утримання працюючого судді відповідно до довідки ТУ ДСА № Б-с- 394 від 14.03.2017 року без обмежень граничного розміру із здійсненням перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням зміни розміру грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає дії УПФ правомірними, посилаючись на те, що при визначенні стажу роботи позивача на посаді судді УПФУ виходило з положень ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI (в редакції, чинній на дату звернення позивача за призначенням довічного грошового утримання судді у відставці), приймаючи до уваги лише стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді. В своїх запереченнях представник відповідача посилалась на те, що на момент звернення ОСОБА_2В до УПФУ у 2016 році (з 28.03.2015 року) відсутні правові підстави та не передбачено окремого порядку визначення стажу роботи на посаді суддів (зокрема зазначені позивачем періоди роботи, служби та навчання) призначених на посаду до набрання чинності ЗУ «Про судоустрій та статус суддів»№ 2453- VI. Також представник позивача наголосила, що згідно ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, тому оскільки ОСОБА_2 звернувся за призначенням йому довічного грошового утримання в липні 2016 року тому слід застосовувати положення ст.ст.135, 141 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, чинній на момент його звернення. Згідно поданих позивачем документів, його загальний стаж роботи на посаді судді становить 18 років 8 місяців 7 днів, відтак, позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 29.07.2016р.

Чинним законодавством (ч.4 ст.142 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів"№ 1402-VIII від 02.06.2016) визначено: у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно, 08.12.2016 р. позивач звернувся з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у звязку зі зміною заробітної плати діючого судді відповідно до довідки про заробітну плату від 05.12.2016 № Б-с-2107.

Відповідно до заяви від 08.12.2016 та на підставі довідки від 05.12.2016 №Б-с-2107 проведено перерахунок щомісячного грошового утримання з місяця наступного за місяцем у якому виникла така зміна, з 01.01.2017 розмір щомісячного грошового утримання змінився.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Під час розгляду справи судом встановлено наступне.

Згідно трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи видно, що Позивач ОСОБА_2 у періоди з :

- 01.09.1970 року по 01.07.1974 року навчався на денному факультеті Харківського юридичного інституту ;

- 13.05.1968 року по 28.05.1970 року перебував на військовій службі у складі Збройних сил; - 21.11.1974 по 30.12.1974 року - працював у відділі внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому на посаді в.о. слідчого; - 01.12.1974 року по 22.09.1976 року працював у слідчому відділі Апостолівського РВВС на посаді слідчого;

- 23.09.1976 року по 04.12.1977 року працював у слідчому відділенні відділу внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому на посаді старшого слідчого;

- 10.11.1997 року згідно Указу президента України № 1201/97 від 27.10.1997 року призначений суддею Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та зарахований до штату суду;

- 17.04.2003 року відповідно Постанови Верховної ради України від 17.04.2003 року № 731 IV обраний безстроково на посаду судді та зарахований до штату суду;

- 26.08.2005 року займав адміністративну посаду перебуваючи на посаді голови суду до 11.04.2014 року;

- 11.04.2014 року припинив виконання адміністративних повноважень та працював суддею до 15.07.2016 року та був відрахований зі штату Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно до ч.1 ст.120 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів »N 2453-VI.

Отже, період стажу ОСОБА_2 безпосередньо на посаді судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області становить 18 років 8 місяців та 7 дні. (з 10.11.1997р. по 15.07.2016 р.)

29.07.2016р. позивач звернувся до ОСОБА_3 північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про переведення з пенсії за віком на отримання довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», надавши всі необхідні документи. За результатами розгляду наданих документів Розпорядженням від 03.08.2016 відповідач призначив ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82% від заробітної плати судді, з розрахунку стажу на посаді судді 21 рік 8 місяців 21 день (включено період роботи на посаді судді та голови суду, та служба в органах МВС на посадах в.о.слідчого, слідчого та старшого слідчого). 05.12.2016 Криворізьке північне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області за результатами перевірки пенсійної справи, здійснило перерахунок щомісячного грошового утримання відповідно до стажу на посаді судді 18 років 8 місяців 7 днів в розмірі 80% від заробітної плати судді, про що повідомлено позивача. Зі стажу на посаді судді цим перерахунком виключено період роботи позивача слідчим з 21.11.1974 по 04.12.1977 роки, що призвело, на думку відповідача, до збільшення відсоткової величини грошового утримання, внаслідок чого виникла певна переплата. При цьому відповідач виходив з положень ст.ст. 135, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (в редакції, чинній на дату звернення за призначенням довічного грошового утримання судді у відставці, без урахування рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №4-рп/2016).

На письмове звернення позивача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 82% від заробітку виходячи зі стажу роботи 21 рік 8 місяців 21 день, позивачем було одержано письмову відмову з посиланням на те, що статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI визначено вичерпний перелік стажу роботи судді і в ній не передбачено зарахування періоду навчання за денною формою навчання в юридичному вищому навчальному закладі, період роботи на посаді слідчого та календарний період проходження строкової військової служби. Вказані дії та рішення відповідача суперечать вимогам закону, який регулює спірні правовідносини. Згідно зі ст.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Судову владу реалізовують професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні, шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур. Аналогічну норму містить і нині діючий ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»N 1402-VII.

Нормою ст.129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»№2453-VI, від 07 липня 2010 року, в редакції яка діяла до 28.03.2015 року, було встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України».

При цьому, п.11 Розділу XІІІ Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в редакції Закону від 07 липня 2010 року №2453-VІ, яка діяла до 28.03.2015 року, було визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, відповідно до ч.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №4-рп/2016), чинного на час виникнення спірних правовідносин, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років (визначено статтею 135 цього Закону) має право подати заяву про відставку.

Статтею 135 цього ж Закону (у редакції, чинній після 28 березня 2015 року) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 має загальний стаж роботи на посаді судді 18 років 8 місяців 7 днів.

При цьому позивач набув достатнього для відставки стажу роботи на посаді судді, у зв'язку з чим Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016р. №1513-VIII «Про звільнення суддів» був звільнений з посади судді у зв'язку з відставкою.

Стаж роботи на посаді судді, як вже було зазначено вище, який надає позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, визначається на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла до 28 березня 2015 року (до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII).

Вирішуючи питання про застосування зазначених норм закону у часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Нормами ч.6 ст.44 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, який передував Закону №2453-VI (в редакції, чинній на дату звернення за призначенням довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №4-рп/2016), було визначено, що для суддів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі пільги. При цьому судом, під час розгляду справи, було встановлено, що ОСОБА_2 був призначений на посаду судді 10.11.1997 року, а відтак повною мірою право претендувати на визначення стажу дароване цим законом. На виконання цієї норми вказаного закону було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, відповідно до якої, згідно з пунктом 3.1суддя має право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років і йому зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Зазначена норма закону діяла у період часу з 01.03.2008 року по 01.01.2011 року (втратила чинність згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1097 від 01.12.2010 року яка набрала законної сили 01.01.2011 року). Отже, на момент втрати сили пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», а саме на 01.01.2011 року ОСОБА_2 мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років а саме 13 років 1 місяць та 20 днів тобто положення цього пункту мало бути застосовано для зарахування до його стажу роботи що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання окрім стажу трудової діяльності також половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів (Харківському юридичному інституті з 01.09.1970 р. 01.07.1974 р. для зарахування половина стажу дорівнює 01 рік 11 місяців) та календарний період проходження строкової військової служби (13.05.1968 р. 28.05.1970 р. що дорівнює 02 роки 00 місяців та 15 днів). За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 р. в справі № 21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Такого висновку суд дійшов, знову ж таки, беручі до уваги, крім викладеного, саме те, що обсяг конституційних прав дарованих законом не може бути зменшеним послідуючими змінами у законодавстві, - це засаднича підвалина верховенства права у державі, яка прагне до побудови громадянського суспільства. За таких обставин суд вважає незаконними дії відповідача щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання без врахування до стажу роботи позивача (крім стажу трудової діяльності, визначеного законом), половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу та календарного періоду проходження військової служби та, відповідно, відмову в перерахуванні грошового утримання з урахуванням зазначених періодів.

Однак, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192 - VІІ, до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» були внесенні зміни, зокрема які стосувалися суддівської винагороди та порядку розрахунку суддівського стажу зі звуженням цього переліку відносно того, за яким мав рахуватися стаж роботи позивача. Відповідно до вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у зазначеній редакції, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. При цьому, положення Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції від 28.03.2015 року не містять жодних посилань щодо можливості збереження за суддями стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. З аналізу зазначеного вище законодавства і змісту зазначених правових норм вбачається, що до стажу роботи судді, який був призначений на посаду до набрання чинності Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VI в редакції від 28 березня 2015 року, до стажу роботи судді, також зараховується стаж роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі пільги.

Таким чином, враховуючи дату призначення на посаду судді, на позивача розповсюджувалася дія п.4 ч.2 ст.43 Закону України 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року «Про судоустрій та статус суддів», яка надавала можливість на зарахування до стажу роботи судді, також стаж роботи на попередніх посадах в органах внутрішніх справ (слідчого) і, крім того, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби, - відповідно до норм діючого законодавства діючого на виконання приписів чинного на той момент закону.

Призначення та нарахування пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, уданому випадку, проводиться згідно вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року.

Як вбачається з наданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розрахунку стажу, станом на 29 липня 2016 року стаж роботи на посаді судді Прихожанова О.В. складав 21 рік 8 місяців 21 день, до якого були зараховані: перебування на дійсній військовій службі в Збройних силах з 13 травня 1968 року по 28 травня 1970 року; період половини строку навчання на денному відділені юридичного факультету Харківського юридичного інституту з 01 вересня 1970 року по 07 липня 1974 року; робота на посаді в.о слідчого, слідчого, старшого слідчого відділу внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому з 21 листопада 1974 року по 04.12.1977 року; на посаді судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у період з 10 листопада 1997 року по 25 серпня 2005 року; з 26.08.2005 по 10.04.2014 головою вищезазначеного суду; з 11.04.2014 по 15.07.2016 суддею вищезазначеного суду. Однак, у зв'язку з прийняттям Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» та внесенням змін до Закону України «Про судоустрій та статус суддів»від 07 липня 2010 року № 2453-VI, відповідачем був здійснений перерахунок розміру суддівського стажу, який в результаті склав 18 років 8 місяців 7 днів, та до якого був зарахований стаж роботи на посаді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, але не зарахована половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби та стаж роботи на посаді слідчого.

Зазначена обставина стала передумовою для прийняття оскаржуваного рішення та встановлення ОСОБА_2 довічного грошового утримання в розмірі 80% замість 85% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Однак, розмір нарахованого грошового утримання є неправомірним виходячи, крім зазначеного вище, з наступного.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів, як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року №4рп/2016 визнанні неконституційними положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VІІІ, абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речення абзацу шостого частини п'ятої 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VІІІ, положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453- VI. Вказаним рішенням Конституційний Суд України вказав на такий порядок його виконання: - частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»;

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»; - не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ „Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»№ 2453-VI в редакції, що діяла до 28 березня 2015 року.

Крім іншого, Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці). Дане Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними. Зі змісту зазначених норм вбачається, що професійний суддя, через якого в Україні реалізовується судова влада, має встановлені законом гарантії досягнутого рівня незалежності, у томі числі у сфері правового захисту та матеріального і соціального забезпечення, які не можуть бути скасовані або звужені при прийнятті нових законів та інших нормативних актів. У зв'язку з винесенням управлінням ПФ оскаржуваного рішення, право на отримання належного довічного грошового утримання позивача було звужене, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем встановленої приписами чинного законодавства гарантії незалежності суддів.

Окрім того, відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Зазначений конституційний принцип неретриактивності закону свідчить про можливість застосування нового порядку розрахунку суддівського стажу, визначеного положеннями Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції від 28 березня 2015 року, виключно до суддів, які були призначені на посаду після 28 березня 2015 року. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 необхідно включити до стажу роботи на посаді судді (дорівнює 18 рокам 8 місяцям та 7 дням), що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці також періоди: - період навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1970 року по 01.07.1974 року для зарахування 01 рік 11 місяців; - час проходження строкової військової служби з 13.05.1968 року по 28.05.1970 року. 02 роки 00 міс.15 днів; - у відділі внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому на посаді в.о. слідчого з 21.11.1974 року по 30.11.1974 року 00 років 00 місяців 09 днів; - в слідчому відділенні Апостолівського РВВС на посаді слідчого з 01.12.1974 року по 22.09.1976 року, - 01 рік 09 місяців, 22 дні; - в слідчому відділенні відділу внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому на посаді старшого слідчого з 23.09.1976 року по 04.12.1977 року, - 01 рік , 02 місяці,12 днів. Зазначені вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 був призначений на посаду судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Указом Президента України №1201/97 від 27 жовтня 1997 року, з подальшим переведенням на посаду судді, після наявності у нього стажу роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому.

Всього, з урахуванням вищезазначеного, загальний стаж для нарахування позивачу щомісячного довічного грошового утримання 25 років 08 місяців 04 дні. З огляду на викладене, дії відповідача щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, виходячи лише із стажу роботи на посаді судді, без врахування періоду навчання у вищому навчальному закладі, часу проходження строкової військової служби, часу роботи на посаді в.о. слідчого, слідчого та старшого слідчого, суд вважає неправомірними.

Отже, заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та законними, а порушене право підлягає захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 10,11,71,86,128,158-163 КАС України, ст. ст. 19,58, 92 Конституцією України, Законом України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року,Законом України «Про судоустрій та статус суддів»№2453-VI, від 07 липня 2010 року, ( зі змінами та доповненнями), Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016р. №1513-VIII «Про звільнення суддів», Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192 - VІІ, Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року №4рп/2016 суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними дії ОСОБА_3 північного обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області та зобовязання вчинити певні дії-задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ОСОБА_3 північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо виключення з стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періодів роботи у відділі внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому на посаді в.о. слідчого з 21.11.1974 року по 30.11.1974 року, в Слідчому відділенні Апостолівського РВВС на посаді слідчого з 01.12.1974 року по 22.09.1976 року, в Слідчому відділенні відділу внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому на посаді старшого слідчого з 23.09.1976 року по 04.12.1977 року, щодо не включення в стаж роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1970 року по 01.07.1974 року та час проходження строкової військової служби ти з 13.05.1968 року по 28.05.1970 року та відмови щодо перерахунку та виплати ОСОБА_2 недоплаченої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 грудня 2016 року.

Зобов'язати Криворізьке північне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області включити до стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період роботи у Відділі внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому на посаді в.о. слідчого з 21.11.1974 року по 30.11.1974 року, в Слідчому відділенні Апостолівського РВВС на посаді слідчого з 01.12.1974 року по 22.09.1976 року, в Слідчому відділенні відділу внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому на посаді старшого слідчого з 23.09.1976 року по 04.12.1977 року, період навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1970 року по 01.07.1974 року та час проходження строкової військової служби з 13.05.1968 року по 28.05.1970 року, перерахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 29 липня2016 року в розмірі 85% грошового утримання працюючого судді виходячи із стажу роботи на посаді судді та іншої діяльності 25 років 08 місяців 04 дні та з 1 грудня 2016 року по 1 березня2017 року, згідно довідки ТУ ДСА №Б-с-394 від 14.03.2017 року з урахуванням раніше виплачених сум, а з 1 березня 2017 року виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 85% грошового утримання працюючого судді відповідно до довідки ТУ ДСА №Б-с-394 від 14.03.2017 року без обмежень граничного розміру із здійсненням перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням зміни розміру грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді.

Зобов'язати Криворізьке північне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області подати в місячний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили звіт про його виконання.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів.

У разі, якщо постанову було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Суддя: Ю. В. Козлов