Справа № 182/3973/16-а
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2017-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/3973/16-а
Провадження № 2-а/0182/109/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05.05.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької Шаховал І.О.

секретаря Скоробогатової А.О.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нікополя адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю „АТБ - Маркет, про визнання протиправним та скасування окремих положень рішення Нікопольської міської ради № 59-21від 27.07.2012 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування окремих положень рішення Нікопольської міської ради № 59-21від 27.07.2012 року.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 27 липня 2012 року Нікопольською міською радою було прийнято рішення № 59-21/VI про обмеження реалізації алкогольних напоїв в нічний час на території міста Нікополя. Пунктом 4 зазначеного Рішення передбачено заборону продажу алкогольних, слабоалкогольних напоїв, пива (крім безалкогольного) в нічний час з 22.00 до 8.00 години в підприємствах торгівлі (крім закладів ресторанного господарства). Про зміст вказаного Рішення їй стало відомо у липні 2016 року, про що нею було викладено у відповідному клопотанні про поновлення строку на оскарження. Вважає Рішення в зазначеній частині протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки суперечить нормам та вимогам діючого законодавства України, виходячи з наступного. Частиною 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Відповідно до ч.1 ст.144 Конституції України та ст.10, 25 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно з частинами 1, 3 ст.140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом. Ці ж норми дублюються й в інших нормативно - правових актах. Відповідно до ст.15-3 Закону України „Про державне регулювання виробництва, обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів, а саме: особами, які не досягли 18 років; у приміщеннях та на території навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, крім ресторанів, що знаходяться на території санаторіїв; у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій; у закритих спортивних спорудах (крім пива у пластиковій тарі); з торгових автоматів; на полицях самообслуговування (крім тютюнових виробів у блоках та алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, пива); поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар); у споживчих упаковках, що містять менш як 20 сигарет; з рук; у невизначених для цього місцях торгівлі. Статтею 15 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів від 19.12.1995 року № 481/95-ВР встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. Відповідно до ч.9 ст.15-2 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, на час проведення масових заходів сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративної території можуть заборонити або обмежити споживання пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та куріння тютюнових виробів. Частиною 3 ст.15-3 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів встановлено, що на час проведення масових заходів сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративної території можуть заборонити або обмежити продаж пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та куріння тютюнових виробів. Позивач вважає, що орган місцевого самоврядування може заборонити або обмежити споживання і продаж алкогольних напоїв лише на час проведення масових заходів, а не взагалі, як зазначено в оскаржуваному рішенні. Жодним законодавчим актом не визначено повноважень органа місцевого самоврядування щодо обмеження місць продажу алкогольних і слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів. Серед повноважень міських рад відсутні повноваження щодо встановлення обмежень у здійснені торгівлі. Додатково зазначає, що, у відповідності до ст.42 Конституції України, кожен має право на підприємницьку діяльність. В свою чергу, оскаржуваним рішенням Нікопольської міської ради № 59-21/VІ від 27 липня 2012 року порушуються права осіб, які отримали відповідний дозвіл (ліцензію) на реалізацію алкогольних напоїв, здійснювати свою діяльність в межах вимог Закону України „Про державне регулювання виробництва, обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Так, ст.15 вказаного Закону встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій, які видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання. Жодних часових обмежень щодо реалізації слабоалкогольних та алкогольних напоїв цим законом не встановлено. Частиною 2 ст.17 Закону України „Про захист прав споживачів визначено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. В контексті вищенаведеного, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв всупереч вимог діючого законодавства України, оскільки не наділений повноваженнями регулювати питання роздрібної торгівлі алкоголем в роздрібній торговельній мережі міста, окрім закладів, що належать до комунальної власності в силу Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, а також за умови погодження такого питання з власниками підприємств, які реалізовують таку продукцію. З огляду на вищезазначені норми діючого законодавства, питання обмеження торгівлі (реалізації) алкогольними напоями є предметом законодавчого регулювання та реалізовується виключно парламентом шляхом прийняття законодавчого акту, оскільки жодним законодавчим актом не визначено повноважень органу місцевого самоврядування щодо встановлення постійних часових обмежень щодо торгівлі (реалізації) алкогольних і слабоалкогольних напоїв. Відповідно, прийняття оскаржуваного Рішення порушує моє право, як споживача, на вільний вибір товарів і послуг у зручний для неї час, обмежує обіг окремих видів товару, а тому, не відповідає вимогам норм, встановлених Конституцією України. Господарським Кодексом України, Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні. Законом України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, Законом України „Про захист економічної конкуренції. Таким чином, Нікопольська міська рада, приймаючи оскаржуване Рішення № 59-21/VІ від 27 липня 2012 року, вийшла за межі наданих їй Законом повноважень, що призвело до істотного порушення прав позивача, а також субєктів господарювання, що мають право на реалізацію алкогольних напоїв, тому вказане рішення слід визнати протиправним та скасувати. Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, оскільки позивач оспорює правомірність рішення субєкта владних повноважень, то обов"язок доказування правомірності свого рішення, наявності підстав для його прийняття покладається саме на відповідача. При цьому, на її думку, у відповідача немає жодних доказів, які б підтверджували законність прийняття оскаржуваного Рішення. Вищевказана її правова позиція також підтверджується постановою Верховного суду України від 24.05.2016 року по справі № 2а-54/10. Верховний суд України в своїй постанові зазначив, що „...отже, оскільки оскаржуваними положеннями Рішення Міськрада встановила заборону (обмеження) щодо торгівлі алкогольними напоями у місті в нічний та ранковий час, то висновок судів апеляційної та касаційної інстанцій, що вони прийняті в межах наданих органу місцевого самоврядування повноважень, встановлених законодавством, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. З огляду на викладене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про протиправність оскаржуваних положень Рішення, оскільки встановлення органом місцевого самоврядування постійної заборони (обмеження) щодо торгівлі алкогольними напоями виходить за межі наданих йому повноважень, встановлених Законом № 280/97-ВР. Відповідно до ч.1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам. За таких обставин звернулась до суду і просить визнати протиправним та скасувати п.4 рішення Нікопольської міської ради № 59- 21/VІ від 27 липня 2012 року щодо обмеження продажу алкогольних, слабоалкогольних напоїв, пива в нічний час з 22.00 години до 08.00 години в підприємствах торгівлі та зобовязати відповідача опублікувати оголошення про скасування п.4 оскаржуваного нормативно - правового акту у разі прийняття відповідного судового рішення.

В судове засідання позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити, посилаючись на письмові заперечення, в яких зазначає, що, відповідно до частини 1 статті 4 Європейської Хартії про місцеве самоврядування, в редакції від 15.07.1997 року, основні повноваження органів місцевого самоврядування встановлюються конституцією або законом. Частина 2 вказаної норми передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Відповідно до норм ЗУ „Про місцеве самоврядування в Україні, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст, як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально - фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі встановлені, зокрема приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 5 статті 16 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до статті 10 вказаного Закону, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 30 Закону наділяє виконавчі органи сільських, селищних, міських ради повноваженнями встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад. Відповідно до статті 30-1 ЗУ „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, обмеження шкідливого впливу споживання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється шляхом реалізації правових (законодавчих), економічних, медичних та адміністративних заходів, а саме: пропаганди здорового способу життя, вільного від споживання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; створення економічних та правових умов, що сприяють зменшенню споживання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; інформування про шкоду надмірного споживання алкогольних напоїв; охорони фізичного здоров'я людини; пропаганди родинно - сімейних традицій та виховання здорової дитини. За загальним правилом, підставою для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. За своїм характером оспорювань позивачем рішення міської ради № 59-21/УІ від 27.07.2012 року „Про визначення місць щодо заборони продажу в м.Нікополі пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів є регуляторним актом. Окремо звертають увагу суду на дотримання міською радою засад державної регуляторної політики, визначеної Законом України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, яка полягала у включені до плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів; оприлюднення в засобах масової інформації (газета „Нікопольська правда № 63 від 02.08.2012 року ) та на офіційному сайті веб -порталу Нікопольської міської ради проекту рішення та аналізу регуляторного впливу. У порядку, визначеному статтею 34 ЗУ „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, статті 47 ЗУ „Про місцеве самоврядування в Україні та регламентом Нікопольської міської ради шостого скликання, проект рішення „Про визначення місць щодо заборони продажу в м. Нікополі пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів розглянутий та погоджений з постійними комісіями міських рад. З урахуванням вимог статті 36 ЗУ „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, підстави для не прийняття або не схвалення міською радою, як уповноваженим на це органом, - відсутні. В обґрунтування позову позивач послався на те, що зазначене рішення порушує його права на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час, обмежує обіг окремих видів товару, а тому не відповідає вимогам норм, встановлених Конституцією України, Господарським кодексом України, Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні, Законом України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, обмеження шкідливого впливу споживання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, Законом України „Про захист економічної конкуренції. Таким чином, Нікопольська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення ради № 59-21/VІ від 27.07.2012 року, вийшла з межі наданих їй Законом повноважень, що призвело до істотного порушення прав позивача, а також суб'єктів господарювання, що мають право на реалізацію алкогольних напоїв, тому вказане рішення слід визнати протиправним та скасувати. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (ч.1 ст.6 КАС України). З наведених вище норм законодавства вбачається, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки особи у сфері публічно - правових відносин, створюючи певні негативні праві (юридичні) наслідки для такої особи. Таким чином, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем. Згідно з вищевказаними нормами права, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно - правових відносин. Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Але п.4 зазначеного рішення стосується господарської діяльності підприємств торгівлі, що здійснюють продаж алкогольних, слабоалкогольних напоїв, пива (крім безалкогольного), а не фізичних осіб - споживачів, яким є позивач, та який не має безпосереднього відношення до господарської діяльності підприємств торгівлі, стосовно яких прийнято це рішення, та як споживач він міг вільно скористатися правом придбання алкоголю у нічний час в закладах ресторанного господарства, з урахуванням режиму роботи продавця, що відповідає праву споживача на вільний вибір товарів та послуг. Посилання позивача, що оскаржувальним рішенням № 59-21/VI від 27.07.2012 року порушуються права осіб, які отримали відповідний дозвіл (ліцензію) на реалізацію алкогольних напоїв, здійснювати свою діяльність в межах вимог Закону України „Про державне регулювання виробництва, обігу спирту етилового коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів жодним чином не порушують права безпосередньо позивача. Наведене означає, що рішення Нікопольської міської ради № 59-21/VІ від 27.07.2012 року „Про визначення місць щодо заборони продажу в м. Нікополі пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів прийняте компетентним органом в межах наданих повноважень і підстави для його скасування - відсутні. Також зазначають, що 11.11.2014 року Нікопольським міськрайонним судом по справі № 182/7711/14-а за позовом до Нікопольської міської ради стосовно визнання протиправним та скасування рішення Нікопольської міської ради № 59-21/VІ від 27.07.2012 року „Про визначення місць щодо заборони продажу в м.Нікополі пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів було винесено постанову про відмову в задоволенні позову. В свою чергу Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд за апеляційною скаргою на вказану вище постанову 14.04.2015 року виніс ухвалу, якою апеляційна скарга залишена без задоволення, постанова Нікопольського міськрайонного суду по справі № 182/7711/14-а 11.11.2014 року залишена без змін. Таким чином, у 2014 році предметом оскарження вже було рішення Нікопольської міської ради № 59-21/VІ від 27.07.2012 року „Про визначення місць щодо заборони продажу в м. Нікополі пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів, по якому винесено рішення, яке набуло законної сили. Також звернула увагу на те, що зазначене рішення було прийнято 27.07.2012 року та діє по теперішній час. За таких обставин просять суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не прибула, надала письмові пояснення, в яких просить справу розглянути за відсутності їх представника і посилається на те, що, відповідно до ст.15-3 Закону України „Про державне регулювання виробництва, обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів, а саме: особами, які не досягли 18 років; у приміщеннях та на території навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, крім ресторанів, що знаходяться на території санаторіїв; у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій; у закритих спортивних спорудах (крім пива у пластиковій тарі); з торгових автоматів; на полицях самообслуговування (крім тютюнових виробів у блоках та алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, пива); поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар); у споживчих упаковках, що містять менш як 20 сигарет; з рук; у невизначених для цього місцях торгівлі. Статтею 15 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів від 19.12.1995 року № 481/95-ВР встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. Відповідно до ч.9 ст.15-2 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обороту, спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, на час проведення масових заходів сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративної території можуть заборонити або обмежити споживання пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та куріння тютюнових виробів. Частиною 3 ст.15-3 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів встановлено, що на час проведення масових заходів сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративної території можуть заборонити або обмежити продаж пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та куріння тютюнових виробів. Вони вважають, що орган місцевого самоврядування може заборонити або обмежити споживання і продаж алкогольних напоїв лише на час проведення масових заходів, як зазначено в законі, а не взагалі, як зазначено в оскаржуваному рішенні. Оскільки, встановлення органом місцевого самоврядування постійної заборони (обмеження) щодо торгівлі алкогольними напоями виходить за межі наданих йому повноважень, встановлених Законом № 280/97-ВР. На підставі вищевикладеного, просять суд позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно із частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (ч.1 ст.6 КАС України).

Відповідно до норм ЗУ „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, обмеження шкідливого впливу споживання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється шляхом реалізації правових (законодавчих), економічних, медичних та адміністративних заходів, а саме: пропаганди здорового способу життя, вільного від споживання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; створення економічних та правових умов, що сприяють зменшенню споживання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; інформування про шкоду надмірного споживання алкогольних напоїв; охорони фізичного здоров'я людини; пропаганди родинно - сімейних традицій та виховання здорової дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, 27.07.2012 року Нікопольською міською радою було прийнято рішення № 59-21„Про визначення місць щодо заборони продажу в м.Нікополі пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів (а.с.10). Відповідно до п.4 вищезазначеного Рішення, заборонено продаж алкогольних, слабоалкогольних напоїв, пива (крім безалкогольного) в нічний час з 22.00 до 08.00 години в підприємствах торгівлі (крім закладів ресторанного господарства). В липні 2016 року позивачу ОСОБА_2 в продуктовому магазині однієї із мереж роздрібної торгівлі „Продукти 119 ТОВ „АТБ маркет в м.Нікополі по вул.Героїв Чорнобиля, 100-А було відмовлено у продажі алкогольних напоїв у нічний час з посиланням на виконання п.4 рішення Нікопольської міської ради № 59-21від 27.07.2012 року (а.с.18). В позовних вимогах позивач наполягала, що обмеженнями, встановленими в п.4 рішення Нікопольської міської ради № 59-21від 27.07.2012 року, порушені її права на вільний вибір товарів і послуг у зручний для неї час, однак з такими доводами погодитись не можна, оскільки вимоги п.4 зазначеного рішення стосуються господарської діяльності підприємств торгівлі, що здійснюють продаж алкогольних, слабоалкогольних напоїв, пива (крім безалкогольного), а не фізичних осіб споживачів, яким є ОСОБА_2 та яка не має безпосереднього відношення до господарської діяльності підприємств торгівлі, стосовно яких прийнято це рішення, та як споживач могла вільно скористатись правом на придбання алкоголю в нічний час в закладах ресторанного господарства, з урахуванням режиму роботи продавця, що відповідає праву споживача на вільний вибір товарів та послуг. Посилання позивача, що зазначеним пунктом рішення Нікопольської міської ради порушуються конституційні засади господарської та підприємницької діяльності підприємств в м.Нікополі жодним чином не порушують права безпосередньо ОСОБА_2 До того ж, позивачка не надала суду доказів того факту, що вона є особою, якій надано право захищати права , свободи та інтереси інших осіб. Стосовно доводів позивача щодо прийняття рішення поза межами повноважень органу місцевого самоврядування, суд вважає, що межами розгляду адміністративної справи є захист прав, свобод та інтересів особи, якою подано адміністративний позов, а оскільки оспорюваний пункт рішення стосується обмежень щодо роботи підприємств господарювання, а не публічно - правових відносин відповідача з позивачем, то і з цих підстав у задоволенні вимог позивачу слід відмовити.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що судом не встановлено, що п.4 рішення Нікопольської міської ради № 59-21від 27.07.2012 року безпосередньо порушені права ОСОБА_2, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 6,8-11, 69-71, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Нікопольської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю „АТБ - Маркет, про визнання протиправним та скасування окремих положень рішення Нікопольської міської ради № 59-21від 27.07.2012 року відмовити в повному обсязі.

На постанову може бути подана апеляція до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_3