Справа № 826/4771/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04 травня 2017 року 16:34 № 826/4771/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого господарського суду України про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов ОСОБА_1, (далі - позивач, ОСОБА_1.), до Вищого господарського суду України, (далі - відповідач, ВГСУ), про:

- визнання протиправною відмови відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу, як судді, яка вийшла у відставку, вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою;

- зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу, як судді, яка вийшла у відставку, вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, що становить 97920,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем протиправно та необґрунтовано відмовлено ОСОБА_1, як судді, яка вийшла у відставку, у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, чим порушено її законні права.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки відмовляючи позивачу у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, ВГСУ діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 19.11.2009 року №1736-VІ ОСОБА_1 обрано на посаду судді ВГСУ, на підставі якої останнім прийнято наказ від 15.12.2009 року №773-к про зарахування позивача на посаду судді ВГСУ з 15.12.2009 року з посадовим окладом, передбаченим штатним розкладом.

31 січня 2017 року Вищою радою правосуддя прийнято рішення №168/0/15-17, яким звільнено ОСОБА_1 з посаді судді ВГСУ у зв'язку з поданням заяви про відставку.

На підставі вказаного вище рішення Вищої ради правосуддя відповідачем 10.02.2017 р. прийнято наказ №46-к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади судді ВГСУ 13.02.2017 року у зв'язку з поданням заяви про відставку, зобов'язано Управління фінансового забезпечення та бюджетного планування виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані нею 3 робочі дні щорічної оплачуваної відпустки за період роботи з 19.01.2016 р. по 18.01.2017 р., 2 робочі дні щорічної оплачуваної відпустки та 1 календарний день щорічної додаткової відпустки за період роботи з 19.01.2017 р. по 13.02.2017 р.

03 березня 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою вх. №01-23/505/17, в якій просила виплатити їй, як судді, яка вийшла у відставку, вихідну допомогу в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою.

За результатами розгляду вказаної вище заяви позивача відповідач листом від 24.03.2017 р. №01-23/505/671/17 повідомив про відсутність правових умов для нарахування і виплати вихідної допомоги, а також зазначив, що підстав для задоволення заяви позивача не вбачається.

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Вищої ради правосуддя від 31.01.2017 р. №168/0/15-17 та наказ ВГСУ від 10.02.2017 р. №46-к приймались на підставі та у відповідності до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII, (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 116 Закону №1402-VIII, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно з ч. 1 ст. 143 Закону №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Відмовляючи позивачу у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги відповідач виходив із того, що відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов'язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Із зазначеними вище доводами відповідача суд не погоджується виходячи з наступного.

Як зазначив Конституційний суд України в п. 3.2 мотивувальної частини Рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення", абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013, за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим, парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому, законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.

Відтак, суд погоджується із твердженнями позивача відносно того, що питання вихідної допомоги у зв'язку із відставкою не співвідноситься із гарантіями суддів в розумінні п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час звільнення ОСОБА_1 у відставку, в питанні виплати вихідної допомоги у зв'язку із відставкою до неї має застосовуватись саме ст. 143 Закону №1402-VIII, а отже, відмова відповідача у виплаті позивачу вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою є протиправною.

З наданої позивачем до суду довідки ВГСУ від 29.03.2017 р. №09.01-7/103 вбачається, що розмір суддівської винагороди ОСОБА_1 за останньою посадою становив 32640,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, зокрема звертаючи увагу на встановлену судом протиправність відмови ВГСУ у виплаті позивачу вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу, як судді, яка вийшла у відставку, вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, що становить 97920,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Вищого господарського суду України про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Вищого господарського суду України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1, як судді, яка вийшла у відставку, вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою.

3. Зобов'язати Вищий господарський суд України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, як судді, яка вийшла у відставку, вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, що становить 97920,00 грн. (дев'яносто сім тисяч дев'ятсот двадцять гривень нуль копійок).

4. Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений нею судовий збір у розмірі 1619,20 грн. (одна тисяча шістсот дев'ятнадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вищого господарського суду України ().

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко