Справа № 2-а-11422/09/1570
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2011 р.Справа № 2-а-11422/09/1570

Категорія:3.7.2Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Березанського районного центру зайнятості на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.08.2009 року по справі за адміністративним позовом Березанського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення необґрунтовано виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 2247,94 гривень,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2009 року Березанський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 2247,94 гривень, безпідставно отриманих нею в якості допомоги по безробіттю.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців відповідачка є підприємцем, а відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення»підприємці є зайнятим населенням та не мають права на допомогу по безробіттю.

Відповідачка позов не визнала з тих підстав, що підприємницьку діяльність вона припинила ще у 2005 році, до надання їй статусу безробітного та отримання соціальної допомоги, а з моменту отримання нею допомоги минуло вже 2,5 роки.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.08.2009 року в задоволенні позову Березанського районного центру зайнятості було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу на зазначену постанову, в якій просить цю постанову скасувати та ухвалити нове рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності Березанської районної державної адміністрації з 2001 року. В березні 2005 року ОСОБА_2 вирішила припинити свою підприємницьку діяльність та звернулася до державного реєстратора Березанської районної державної адміністрації з заявою про припинення підприємницької діяльності. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 була зареєстрована як підприємець до введення в дію Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»та про неї не було запису в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, державний реєстратор спочатку 16.03.05 вніс її дані до реєстру, а після цього 21.03.05 зареєстрував рішення про припинення підприємницької діяльності. Але незважаючи на те, що ОСОБА_2 1.1, були виконанні всі вимоги ч.1 ст.47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», державний реєстратор безпідставно не вніс в реєстр запис про припинення нею підприємницької діяльності.

Оголошення про рішення ОСОБА_2 1.1, про припинення підприємницької діяльності було надруковано у Бюлетені державної реєстрації №20 від 27.03.05 року. З цього часу ОСОБА_2 підприємницьку діяльність не здійснювала та добросовісно вважала, що вона вже припинена. 03.07.06 ОСОБА_2 звернулася до Березанського районного центру зайнятості з заявою про надання їй статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю. Наказом №НТ0607003 від 03.07.06 начальника Березанського РЦЗ ОСОБА_2 було надано статус безробітної та розпочато виплату допомоги. Наказом №НТ0612.04 від 04.12.06 виплату допомоги ОСОБА_2 було припинено, а з обліку як безробітна вона знята. За період з 03.07.06 по 04.12.06 ОСОБА_2 отримала соціальної допомоги по безробіттю на загальну суму 2247,94 гривни.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з положень зазначених вище законів, Кодексу та з контексту Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»право на забезпечення та соціальні послуги за цим Законом мають також незастраховані особи, які вперше шукають роботу, інші незастраховані особи у разі їх реєстрації в установленому порядку як безробітних.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Відповідно до вимог ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Обов'язки застрахованої особи викладені в частині 2 ст.36 цього Закону: застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа повинні подати державному реєстратору (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою -підприємцем; документ, що підтверджує внесення плати за публікацію повідомлення про прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності.

Державному реєстратору забороняється вимагати додаткові документи для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності, якщо вони не пер; печені частиною першою цієї статті.

Судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що в позові слід відмовити.

Відповідачка не порушувала обов'язків, передбачених ч.2 ст.36 Закону, так як вона виконала всі дії, спрямовані на припинення підприємницької діяльності, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», та добросовісно вважала, що її підприємницька діяльність припинена. З її боку не було навмисного приховування цієї інформації або зловживання своїми правами.

Допомога по безробіттю є соціальною допомогою з боку держави громадянам,

я потребують таку допомогу. ОСОБА_2І, втратила роботу, підприємницькою

діяльність не займалася, мала потребу в соціальній допомозі від держави. За таких

обставин виплата відповідачки допомоги по безробіттю відповідала цілям та завданням

з країни ««Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наявність формального запису в реєстрі не змінило фактичних правовідносин між ОСОБА_2 та Березанським РЦЗ.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача на п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення»не є повним та з помилковим тлумаченням. Відповідно до вимог п.б ч.3 ст.1 Закону до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців. Відповідачка себе роботою забезпечити була не в змозі, у зв'язку з чим в березні 2005 року і прийняла рішення про припинення підприємницької діяльності.

Окрім цього, відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. Відповідачка з березня 2005 року підприємницькою діяльністю не займалася та дохід від неї не отримувала, що підтверджуються довідками з ДПІ та УПФУ.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з моменту нарахування та виплати матеріальної допомоги відповідачки пройшло більше двох років. Про наявність стосовно відповідачки запису в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач повинен та міг дізнатися ще в липні 2006 року під час призначення допомоги.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду на час розгляду справи судом першої інстанції є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач на застосуванні інституту пропущення строків звернення до суду наполягав.

Позивач про поновлення строків не заявляв ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, більш того, на питання судової колегії зазначив, що процесуальні строки звернення до суду з позовом пропущені, а поважних причин для їх поновлення не має.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Березанського районного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.08.2009 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст постанови виготовлений 14.02.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький