Справа № 643/15100/16-а
Суддя: Крівцов Д. А.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/52/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Стальмакової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить: визнати протиправними та незаконними дії та рішення відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років у зв'язку із підвищенням заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської області від 12.04.2016 року № 18-282вих-16, відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час набуття позивачем права на пенсійне забезпечення, а саме до 01.01.2011 року); зобов'язати відповідача провести позивачу перерахунок пенсії за вислугою років у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, починаючи з 01.01.2016 року, на підставі довідки прокуратури Луганської області від 12.04.2016 року № 18-282вих-16, відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час набуття позивачем права на пенсійне забезпечення, а саме до 01.01.2011 року), виходячи з розрахунку 80 % від середнього заробітку без обмеження її граничного розміру; відновити виплату пенсії та виплатити належні позивачу та протиправно не нараховані і не виплачені грошові суми пенсій з 01.04.2015 року з урахуванням проведеного перерахунку з 01.01.2016 року без обмеження максимального розміру.

В обґрунтування позову зазначив, що з 01.08.1987 року по 12.10.2000 року він проходив військову службу у Збройних Силах України. Після звільнення з військової служби з 16.10.2000 року він продовжив службу в органах прокуратури. 29.09.2011 року відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», йому було призначено пенсію за вислугу років у розмірі 80 % від суми місячної заробітної плати прокурора відділу прокуратури Луганської області. Знаходячись на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська, він продовжував працювати в органах прокуратури Луганської області. На день призначення пенсії загальний трудовий стаж позивача складав 24 роки 01 місяць 26 днів, з яких: військова служба - 13 років 02 місяці 11 днів та служба в органах прокуратури - 10 років 11 місяців 15 днів. Пенсію позивачу призначено довічно. У липні 2014 року позивач переїхав до м. Харкова та став на облік в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова. 10.10.2014 року позивач був призначений на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян, прокуратури Харківської області по переводу із органів прокуратури Луганської області, та на теперішній час продовжує працювати у вказаному відділі на зазначеній посаді. Незважаючи на те, що пенсію за вислугу років позивачу призначено довічно та грошові виплати, пов'язані з нею, є основним джерелом існування родини позивача, з 01.04.2015 року відповідач припинив вказані виплати та вказаного перерахунку пенсії протягом перших 5 місяців поточного року відповідачем зроблено не було. 01.06.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Луганської області від 12.04.2016 року № 18-282вих-16. Відповіддю від 09.06.2016 року позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії. З зазначеною відмовою позивач категорично не погоджується, вважає її такою, що суперечить діючому законодавству України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові та доповненні до нього, підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні, посилаючись в тому числі на судову практику розгляду зазначеної категорії спорів.

Представник відповідача в судове засідання 24.04.2017 року не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача проти позову, в яких зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Так, представником відповідача зазначено, що позивач дійсно перебуває на обліку в Управлінні з 01.09.2014 року як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно Закону України «Про прокуратуру» (від 05.11.1991 року) у розмірі 80 % від заробітної плати. Позивач є працюючим пенсіонером, з 10.10.2004 року по теперішній час займає посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях прокуратури Харківської області. З 01.04.2015 року позивачу тимчасово припинено виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, згідно яких тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених у тому числі Законом України «Про прокуратуру», пенсії не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року, внесено аналогічні зміни, відповідно до яких тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», призначені пенсії не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. 01.06.2016 року позивач звернувся на адресу Управління з заявою про перерахунок пенсії за вислугу років у зв'язку з підвищенням заробітної плати з 01.12.2015 року на підставі довідки прокуратури Луганської області від 12.04.2016 року № 18-282вих-16. 02.06.2016 року Управлінням було відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, посилаючись на положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року. Оскільки чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій працівникам прокуратури у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників з 01.01.2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав у відповідача для перерахунку пенсії позивачу не має. При цьому, відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивачу не призвела до зменшення розміру пенсії, яка йому тимчасово припинена з 01.04.2015 року. Крім того, представником відповідача зазначено, що вимоги щодо відновлення виплати пенсії Управлінням не розглядалися, оскільки відсутні в заяві позивача від 01.06.2016 року, а будь-які інші заяви на адресу Управління не надходили.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Як вбачається з даних трудової книжки, виданої 28.11.2000 року на ім'я ОСОБА_1, останній в період з 01.08.1987 року по 11.10.2000 року перебував на Службі в Збройних Силах України.

З 16.10.2000 року позивач продовжив службу в органах прокуратури.

Відповідно до Пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 05.10.2013 року, ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років довічно.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно Закону України «Про прокуратуру», у розмірі 80 % від заробітної плати, з 01.09.2014 року як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

12.04.2016 року Прокуратурою Луганської області позивачу видано довідку № 18-282вих-16 про розмір заробітної плати позивача з 01.12.2015 року за час роботи в Органах прокуратури Луганської області на посаді прокурора відділу прокуратури Луганської області. В довідці зазначено, що вона видана для пред'явлення в Пенсійний фонд України для перерахунку пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року.

01.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою, в якій просить здійснити перерахунок пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату № 18-282вих.-16 від 12.04.2016 року, зі збереженням 80 % заробітної плати з 01.12.2015 року.

09.06.2016 року відповідачем на адресу позивача направлено копію Протоколу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова по розгляду спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій від 02.06.2016 року.

Відповідно до вищевказаного Протоколу, відповідачем відмовлено позивачу у перерахунку пенсії із розрахунку 80 % середнього заробітку прокурора відділу прокуратури, відповідно до довідки прокуратури Луганської області № 18-282 вих-16 від 12.04.2016 року, з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року та Постанови Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015 року, з огляду на наступне. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний Банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України. У зв'язку з викладеним, з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Позивачем заявлено вимоги щодо зобов'язання відновити виплату пенсії та виплатити належні йому та протиправно не нараховані і не виплачені грошові суми пенсій з 01.04.2015 року, позов до суду подано лише 01.12.2016 року, тобто із пропуском шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи, що позивачем взагалі не порушено питання про поновлення строку звернення до суду та не зазначено поважних причин його пропуску, позовні вимоги за період з 01.04.2015 року по 01.06.2016 року підлягають залишенню без розгляду.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відновлення виплати пенсії та зобов'язання відповідача виплатити належні позивачу та протиправно не нараховані і не виплачені грошові суми пенсій, без обмеження максимального розміру, суд керується наступним.

З пояснень учасників судового розгляду судом встановлено, що позивач не звертався до відповідача із заявою щодо відновлення виплати пенсії, а відповідачем не ухвалювалось рішення з приводу вказаних заяв позивача.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 3, 6, 22, 64 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцієюмежах і відповідно до законів України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч.1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

З 01.04.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, п.п. 2 п. 12 розділу 1 якого були внесені зміни в ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких: тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Станом на 01.06.2015 року посада, на якій працював позивач, передбачала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відповідачем виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення, а тому пенсії за цим Законом не призначаються.

З 01.06.2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.06.2015 посада, на якій працює позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим, передбачені ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру», відпали та з 01.06.2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Такої ж правової позиції притримується Верховний Суд України у своєму рішенні від 24.05.2016 по справі № 21-948а16.

В той же час, відповідно до п.п. 2 п. 22 розділу першого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 внесено зміни у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України від 24.12.2015 р. N 911-VIII,із змінами, внесеними згідно із Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII), тимчасово по 31.12.2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Аналогічні положення містяться і в ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», згідно якої тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

З аналізу наведених норм слід зробити висновок, що особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Вказані закони є чинними, їх положення не були визнано неконституційними.

Право встановлювати законодавчі обмеження щодо пенсійних виплат узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні від 03.06.2014 року "Великода проти України", заява № 43331/12, яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Тобто, з 01.01.2016 року, тимчасово на період по 31.12.2016 року , та у подальшому на період по 31.12.2017 року почали діяти обмеження, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№ 911-VIIІ), «Про прокуратуру» щодо виплати пенсії позивачеві з огляду на ту обставину, що він працює на посаді, що виключає виплату призначеної пенсії.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а він продовжує працювати на посаді прокурора, тому відсутні підстави для виплати йому пенсії за вислугу років, а отже відсутні підстави для відновлення її виплати. У зв'язку з цим, суд відмовляє позивачеві у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Аналогічні правові позиції викладені, зокрема, в постановах Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017 року у справі № 876/162/17, Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 року у справі № 236/57/17, Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017 року (у справі № 537/2351/16-а.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача провести йому перерахунок пенсії за вислугою років у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, на підставі довідки прокуратури Луганської області від 12.04.2016 року № 18-282вих-16, відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час набуття позивачем права на пенсійне забезпечення, а саме до 01.01.2011 року), виходячи з розрахунку 80 % від середнього заробітку без обмеження її граничного розміру, суд керується наступним.

Згідно із частиною 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року (надалі - Закон №1789-ХІІ) держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Частиною 18 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частини 13 та 18 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури та підстави такого перерахунку, втратили чинність, у зв'язку з чим, суд вважає, що законодавчо-визначені підстави для такого перерахунку з цього моменту, відсутні.

Закон №1697-VII не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури.

Згідно частини 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Проте, Кабінетом Міністрів України ні умови, ні порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено, і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

При цьому, відмова відповідача у перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яку він отримував до цього, а тому відмова у перерахунку пенсії не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист, - з огляду на що конституційні гарантії, закріплені 64 Конституції України, до нього не застосовуються.

З огляду на викладене суд вважає, що підстав для перерахунку пенсії позивачу немає, оскільки відсутні підстави, умови та порядок перерахунку такої пенсії.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України від 12.07.2016 року у справі № 21-1726а16, ухвалах Вищого адміністративного суду України від 14.02.2017 року у справі № К/800/3675/17, від 26.01.2017 року у справі № К/800/28010/16, від 10.03.2017 року у справі № К/800/7204/17 тощо.

З наведених вище підстав суд не може прийняти до уваги доводи позивача, на які він посилався в обґрунтування позову.

Керуючись ст. 71, 100, 158-163, 167, 94 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії в частині позовних вимог за період з 01.04.2015 року по 01.06.2016 року - залишити без розгляду.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії в частині позовних вимог за період з 02.06.2016 року - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Крівцов Д.А.