Справа № 816/118/17
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/118/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача Полтавського обласного комунального підприємства "Аеропорт - Полтава"
до відповідача Головного управління ДФС у Полтавській області
про скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

17.01.2017 Полтавське обласне комунальне підприємство "Аеропорт-Полтава" (надалі - ПОКП "Аеропорт-Полтава", позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (надалі - Головного управління ДФС у Полтавській області, відповідач) про скасування рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 22.02.2016 № 660/10/16-31-10-04-11.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковим повідомленням-рішенням ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 14.12.2015 № визначено грошове зобов'язання за штрафними санкціями у розмірі 211200,38 грн. Не погоджуючись з указаним податковим повідомленням-рішенням, позивач у порядку статті 56 Податкового кодексу України подав до Головного управління ДФС у Полтавській області скаргу. Рішенням Головного управління ДФС у Полтавській області від 22.02.2016 № 660/10/16-31-10-04-11 скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 14.12.2015 № у частині нарахованої штрафної санкції у сумі 88200,69 грн, в іншій частині нарахованої санкції 122999,69 грн зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін. Позивач не погоджується з рішенням Головного управління ДФС у Полтавській області 22.02.2016 № 660/10/16-31-10-04-11 та вважає його необґрунтованим та протиправним у зв'язку з помилковим застосуванням статті 127 Податкового кодексу України.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, заяв або клопотань до суду не надсилав.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву (а.с.42-45). Не заперечував проти розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ПОКП "Аеропорт-Полтава" у встановленому законом порядку зареєстроване як юридична особа, , перебуває на обліку платників податків у ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (а.с.36).

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, статті 77, пункту 82.1. статті 82 Податкового кодексу України, пункту 3 Прикінцевих положень Закону України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України (щодо податкової реформи)", наказу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області №1247 від 27.10.2015 (а.с.52-54), заступником начальника відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 та головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_2 проведена планова виїзна документальна перевірка ПОКП "Аеропорт-Полтава", , з питання дотримання вимог законодавства щодо повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2012 по 30.06.2015, єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2012 по 30.06.2015 відповідно до переліку питань, затверджених планом перевірки.

За наслідками проведеної перевірки ПОКП "Аеропорт-Полтава" ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області складено акт від 30.11.2015 №2836/16-01-17-02/31441217, у якому зафіксовані порушення: підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, абз. "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, у результаті чого не перераховано та несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 394122,59 грн (а.с.55-64).

На підставі акта перевірки ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.12.2015 №, яким визначено грошове зобов'язання за штрафними санкціями у розмірі 211200,38 грн (а.с.24).

У зв'язку з тим, що позивач не погодився із застосування штрафних санкцій згідно зі статтею 127 Податкового Кодексу, відповідач на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України зобов'язав ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області призначити та провести позапланову документальну перевірку ПОКП "Аеропорт-Полтава" з питань, що стали предметом оскарження.

Так, керуючись підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78, пунктом 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України (щодо податкової реформи)", наказом ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області №202 від 15.02.2016 (а.с.67), головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПОКП "Аеропорт-Полтава", , з питань, що стали предметом оскарження за період з 01.07.2012 по 30.06.2015, відповідно до переліку питань, затверджених планом перевірки.

За наслідками проведеної перевірки ПОКП "Аеропорт-Полтава" ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області складено акт від 17.02.2016 №431/16-01-13-05/31441217, яким підтверджені факти несвоєчасної виплати заробітної плати, наявність заборгованості по виплаті заробітної плати станом на 30.06.2015 та порушення підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, абз. "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, у результаті чого не перераховано та несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 394122,59 грн (а.с.17-23).

Позивач штрафну (фінансову) санкцію визначену податковим повідомленням-рішенням від 14.12.2015 № не сплатив, а податкове повідомлення-рішення оскаржив в адміністративному порядку.

Так, рішенням Головного управління ДФС у Полтавській області від 22.02.2016 №660/10/16-31-10-04-11 скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 14.12.2015 № у частині нарахованої штрафної санкції у сумі 88200,69 грн, в іншій частині нарахованої санкції 122999,69 грн зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін (а.с.46-49).

На підставі акта перевірки від 30.11.2015 №2836/16-01-17-02/31441217 та рішення від 22.02.2016 № 660/10/16-31-10-04-11 про розгляд скарги, ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.03.2016 №, яким визначено грошове зобов'язання за штрафними санкціями у розмірі 122999,69 грн (а.с.25).

Не погоджуючись із рішенням відповідача від 22.02.2016 №660/10/16-31-10-04-11, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до положень пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Стаття 56 Податкового кодексу України регулює питання оскарження рішень контролюючих органів.

Так, вказаною статтею встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з пунктом 56.10 цієї статті рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Водночас згідно з пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимими, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження Головного управління ДФС у Полтавській області щодо прийняття рішень за результатами розгляду скарг платника податків є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноважених органів.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Отже, суд не може оцінювати повноту розгляду відповідачем скарги позивача та вмотивованість і обґрунтованість рішення за результатом розгляду скарги.

Доводи позивача, викладені у скарзі, мають оцінюватися судом під час розгляду справи щодо оскарження рішення, прийнятого за результатом проведеної перевірки. Саме такий засіб захисту порушеного права передбачено нормами Податкового кодексу України. Наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача. У разі незгоди з діями чи рішенням контролюючого органу вимога щодо скасування рішення про результати розгляду скарги не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача.

Рішення, прийняті за результатом вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не покладає на платника податків будь-якого обов'язку, воно не створює для позивача юридичних наслідків за результатами вирішення податкового спору в порядку адміністративного оскарження та не є актом реалізації контролюючими органами повноважень у сфері управлінської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена в судових рішеннях Вищого адміністративного суду України від 27.10.2014 №К/9991/59435/12, від 27.10.2014 №К/800/281/14, 27.10.2014 №К/800/60766/13.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Полтавського обласного комунального підприємства "Аеропорт-Полтава" до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про скасування рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.С. Канигіна