Справа № 2-а-6628/09/1416
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2011-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2011 р.Справа № 2-а-6628/09/1416

Категорія:6,2,1Головуючий в 1 інстанції: Олефір М.В.

Одеській апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

доповідача судді - Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.,

за участю секретаря Скоріної Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління земельних ресурсів у м. Миколаєві про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами до управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївської області Державного агентства земельних ресурсів України ( зараз - Управління Держкомзему у м. Миколаїв Державного комітету України із земельних ресурсів) про зобовязання видати висновок по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у її власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, погодити його, видати висновок по технічній документації землеустрою, а також видати акт на право власності.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач безпідставно відмовив її в проведенні експертизи проекту відводу земельної ділянки та його погодження, посилаючись на розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення лісових ділянок.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2009 року позовні вимоги були задоволені частково.

Суд визнав дії відповідача неправомірними, зобовязав управління земельних ресурсів у м. Миколаєві видати висновок по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров. Молодіжному, 13 в м. Миколаєві.

Прокурор, оскаржуючи рішення суду, зазначив в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції, зобовязуючи відповідача видати позивачу державний акт на право власності на земельну ділянку, порушив установлений законом порядок передачі її у власність.

На думку апелянта, задоволення судом позовних вимог щодо зобовязання видати акт на право власності на землю, за відсутності рішення органу місцевого самоврядування, є втручанням у виключну компетенцію міської ради на здійснення права власності від імені Українського народу на розпорядження землями.

Апелянт просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову.

В суді апеляційної інстанції прокурор наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги.

Інші особи в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про місце та час судового розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на наступних підставах.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено не законне та не обґрунтоване рішення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що Миколаївська міська рада своїм рішенням №24/29 від 12 червня 2008 року надала дозвіл позивачці для складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», не наданих у власність чи користування, площею 1000 кв.м., з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по пров. Молодіжному, 13 в м. Миколаєві.

Позивачка звернулася до управління земельних ресурсів у м. Миколаєві за наданням умов відведення земельної ділянки та отримала вищевказані умови.

Виконавши всі належні узгодження, позивачка звернулася до відповідача з заявою про проведення експертизи проекту відводу земельної ділянки та його погодження.

Листом від 05 серпня 2008 року відповідач відмовив їй у проведенні експертизи проекту відведення земельної ділянки та погодженні його.

Задовольняючи вимоги позивачки, суд погодився з тим, що відмова Управління Держкомзему у м. Миколаєві є безпідставною та незаконною, так як ОСОБА_1, відповідно до вимог норм Земельного Кодексу України (далі по тексту ЗК України), отримала погодження на виділення їй земельної ділянки державної форми власності та у встановленому законом порядку звернулася до управління земельних ресурсів у м. Миколаєві про надання висновку по проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Однак, з таким висновком суду погодитися неможливо на наступних підставах.

Суд, задовольняючи позов, не звернув уваги на те, що правовідносини щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, яка є землею лісового фонду, крім норм Земельного кодексу, регулюються також нормами Лісового кодексу України.

Відповідно до ст. 4 Лісового кодексу України до лісового фонду належать лісові ділянки, в тому числі насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 га.

Як вбачається із матеріалів справи спірна земельна ділянка із земель лісового фонду, що передається у власність ОСОБА_1 передбачає зміну її цільового призначення. Встановлення та зміна цільового призначення земель регулюється статтею 20 ЗК України.

Механізм зміни цільового призначення земель визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб».

Так, ч.2 та ч.4 ст.20 ЗК України в редакції від 04 червня 2008 року передбачають, що зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення обєктів природоохоронного та історико культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Матеріали справи не містять доказів дотримання вказаного порядку.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, хто є власником земельної ділянки, відсутні відомості про місце її розташування, а саме - чи знаходиться вона в межах населеного пункту м. Миколаєва або за його межами.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності, тому якщо ці відомості є вірними, то право на розпорядження такою земельною ділянкою надано не органам місцевого самоврядування, а органам виконавчої влади.

Колегія суддів вважає обґрунтованою відмову відповідача в наданні позивачці висновку по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність .

Так, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610 р «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. Також, зобовязано відкликати раніше надану згоду на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення у разі, коли місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування не прийнято відповідні рішення або коли за результатами перевірки встановлено, що такі рішення прийняти з порушенням вимог законодавства.

Враховуючи, викладене відповідач, як орган виконавчої влади, діяв на підставі та в межах законодавства.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо неправомірності прийняття судом першої інстанції рішення, в частині зобовязання відповідача видати державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, колегія суддів приходить до наступного.

Із тексту рішення суду першої інстанції вбачається, що позов ОСОБА_1 задоволений частково, в його резолютивній частині відсутня вказівка на зобовязання управління земельних ресурсів у м. Миколаєві видати позивачці державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, тому вищезазначені посилання апелянта є безпідставними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 195 196, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1ст.202, ч.2 ст.205, 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2009 року задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління земельних ресурсів у м. Миколаєві про зобовязання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління земельних ресурсів у м. Миколаєві про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова