Справа № 825/605/17
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 квітня 2017 року Чернігів Справа № 825/605/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Д'якова В.І.,

за участю секретаря - Лазаренко В.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Роєнка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області №1847 від 04.11.2016, яким на старшого лейтенанта поліції оперуповноваженого ЧВП ГУНП ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів Національної поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області №265 о/с від 28.12.2016, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу поліції ГУНП з 30 грудня 2017 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу поліції ГУНП;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 30 грудня 2016 року по день винесення рішення у даній справі.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Клопотання мотивоване тим, що 30.12.2016 ОСОБА_1 дізнався про те, що підлягає звільненню, а отже саме з цього моменту почався перебіг строку на звернення до суду. Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду лише 10.04.2017, тобто з пропуском місячного строку, передбаченого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач вважає, що адміністративний позов позивача має бути залишений без розгляду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні заперечували проти залишення адміністративного позову без розгляду, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зокрема, в позовній заяві позивач вказує, що не отримував наказ №1847 від 04.11.2016 про притягнення його дисциплінарної відповідальності, зі змістом наказу №265 о/с від 29.12.2016 не був ознайомлений у визначеному Законом порядку, при цьому копія висновку службового розслідування йому також не була вручена.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, надавши оцінку іншим доказам, що стосуються заявленого клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання про залишення позовної заяви без розгляду слід задовольнити, виходячи із наступного.

Стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України поділяє строки звернення з адміністративним позовом на загальні та спеціальні. Загальний строк встановлено частиною другою статті 99, відповідно до якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватись лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків необхідне для досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Суд звертає увагу, що не вирішення питання про можливість застосування строків звернення до суду може свідчити про порушення права на справедливий суд, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа «Gradescolo S.R.L. проти Молдови». У цій справі Європейський суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули Конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов'язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору в даній справі є визнання протиправними та скасування наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про звільнення зі служби, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Вказані спори пов'язані з проходженням особою служби в органах Національної поліції України.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Отже, цей вид служби у п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України вирізнено як вид публічної служби. Тому в даному спорі встановлюється місячний строк звернення до суду.

Таким чином, вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у цій справі необхідно виходити з того, коли саме позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав трудову книжку та витяг з наказу про звільнення зі служби в поліції 30.12.2016, що підтверджується відповідною розпискою позивача (а.с. 37).

Також як вбачається з копії наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області №1847 від 04.11.2016 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, ОСОБА_1 був ознайомлений з вказаним наказом 09.11.2016, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 36).

Тобто, позивач дізнався про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 09.11.2016, а 30.12.2016 був ознайомлений з наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області №265 о/с від 28.12.2016 та отримав копію трудової книжки.

Зазначене свідчить про те, що позивачу було відомо про існування спірних правовідносин ще у листопаді-грудні 2016 року, проте до суду останній звернувся лише 10.04.2017, що підтверджується відбитком штампу на адміністративному позові про отримання його судом.

При цьому, будь-яких об'єктивних перешкод своєчасно звернутися за захистом порушених прав до суду позивач не навів.

У свою чергу, суд зазначає, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріплений в частині першій статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Відтак, судом не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Доказів поважності причин тривалого пропуску строку звернення до суду позивач не надав.

Відповідно до вимог статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

В силу положень статті третьої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Крім того, пунктом 9 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено поважних причин пропуску строку на звернення до суду, не вбачається таких причин і з матеріалів справи, а відтак суд приходить до висновку про доцільність застосування наслідків пропуску строку звернення до суду і залишення адміністративного позову без розгляду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 99, 100, 155, 160, 162, 165, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строк, передбачений статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Д'яков