Справа № 816/53/17
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/53/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідача Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області
про зобов'язання вчинити певні дії, скасування постанови

В С Т А Н О В И В:

13.01.2017 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області, у якій (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.03.2017) просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 05.12.2016 №008026.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірним рішенням відповідач безпідставно застосував до нього штраф у розмірі 1700,00 грн за надання послуг з перевезення вантажу без оформлення ТТН на вантаж та санітарного паспорта до транспортного засобу. Вказує, що видача санітарних паспортів до транспортного засобу не передбачено чинним законодавством України. Вважає помилковим твердження відповідача про необхідність складання ТТН при здійсненні перевезень вантажу автомобільним транспортом для власних потреб без залучення перевізника на договірних умовах

Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи без участі у порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. У наданих до суду письмових запереченнях (а.с.27-28) відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на порушення останнім вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.10.2016 державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Харківській області на підставі направлення на перевірку від 17.10.2016 №024403 (а.с.33 зворотній бік) проведено рейдову перевірку транспортного засобу - DOGE SPRINTER, д.н.з. НОМЕР_1, який відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (а.с.11).

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.10.2016 №020248, у якому зафіксовано порушення позивачем вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг з перевезення вантажу без оформлення ТТН на вантаж та санітарного паспорта до транспортного засобу, передбаченого пунктом 12.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (а.с.31).

Позивач ознайомлений з актом перевірки під особистий підпис, у поясненнях зазначив: "не знав, наступного разу все зроблю".

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 05.12.2016 начальником Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області Кужілем В.М. винесено постанову №008026, якою до позивача на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано фінансові санкції у розмірі 1700,00 грн (а.с.6).

Не погоджуючись з даним рішенням суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з такого.

Предметом даного спору є правомірність рішення суб'єкта владних повноважень про застосування до автоперевізника фінансових санкцій за надання послуг з перевезення вантажу без оформлення ТТН на вантаж та санітарного паспорта до транспортного засобу.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту врегульовано Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон України №2344-ІІІ).

Статтею 5 Закону України №2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною одинадцятою статті 6 зазначеного Закону України передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, (далі - Порядок №1567).

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (пункт 2 Порядку №1567).

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, підставою для застосування до автомобільного перевізника штрафу є, окрім іншого, встановлений компетентним органом факт надання таким перевізником послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 48 цього Закону.

Зокрема, частиною першою статті 48 Закону України №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

За змістом частини другої цієї статті, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Наведена норма Закону України №2344-ІІІ є бланкетною та передбачає необхідність оформлення для водія інших документів, передбачених законодавством.

Обов'язок водія мати санітарний паспорт автомобіля, призначеного для перевезення харчових продуктів, передбачено підзаконним актом - Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363.

Так, згідно з пунктом 12.3 вказаних Правил забороняється використання рухомого складу, призначеного для перевезення харчових продуктів, для перевезення інших вантажів.

Рухомий склад, що перевозить харчові продукти, повинен мати санітарний паспорт автомобіля та спеціальне маркування ("хліб", "молоко", "риба" тощо).

Отже, санітарний паспорт на рухомий склад згідно з пунктом 12.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні фактично є дозвільним документом, оскільки без цього документа забороняється використання рухомого складу, призначеного для перевезення харчових продуктів.

Статтею 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (у редакції, чинній на момент проведення перевірки) передбачено, що документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Статтею 4 цього Закону визначено, що виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру; платність або безоплатність видачі (переоформлення, видачі дубліката, анулювання) документа дозвільного характеру; строк видачі або надання письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру; строк дії документа дозвільного характеру або необмеженість строку дії такого документа; перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності; перелік та вимоги до документів, які суб'єкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру.

Перелік дозвільних документів затверджений Законом України "Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності", відповідно до частини третьої статті 1 якого забороняється вимагати від суб'єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, які не внесені до Переліку, затвердженого цим Законом.

Крім того, частинами шостою - восьмою цієї статті визначено, що встановлення інших видів документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності може здійснюватися шляхом внесення відповідних змін до цього Закону.

Зміни до Переліку вносяться одночасно (разом) з внесенням змін до законів України, що регулюють відносини у цій сфері.

Необхідність одержання документів дозвільного характеру, встановлена законами, виникає виключно після внесення таких документів до Переліку, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд зауважує, що згідно з додатком до Закону України "Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності", до Переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не внесено такий документ дозвільного характеру як санітарний паспорт автомобіля.

До того ж, відповідно до статті 11 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення" (у редакції Закону України від 22.07.2014 №1602-VII) положення цього Закону не поширюються на харчові продукти, крім харчових продуктів, щодо яких проводяться санітарно-епідеміологічні розслідування захворювань, спричинених інфекційними хворобами, масовими неінфекційними захворюваннями, отруєннями та радіаційним ураженням людей.

Статтями 43, 44 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" визначені гігієнічні вимоги до рухомих та/або тимчасових потужностей, а також транспортних засобів, згідно з якими оформлення санітарних паспортів транспортних засобів не передбачено.

Також чинним законодавством не передбачені повноваження органів державної влади щодо видачі санітарних паспортів на автотранспорт, задіяний у процесах перевезення харчових продуктів.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що на час проведення перевірки, складання акта перевірки від 22.10.2016 та прийняття відповідачем постанови від 05.12.2016 №008026 про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн, у позивача був відсутній обов'язок щодо отримання санітарного паспорта на автотранспорт, задіяний у перевезені харчових продуктів, оскільки зазначеними вище законами України не передбачено отримання такого документа дозвільного характеру. Крім того, указані закони України прийняті пізніше у часі та мають вищу юридичну силу ніж підзаконний акт - Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, а відповідно до положень частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Крім того, з акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.10.2016 №020248 слідує, що позивач здійснював надання послуг з перевезення вантажу без оформлення ТТН на вантаж.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 2344-ІІІ автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; а водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Як вже зазначалось судом, відповідно до статті 48 Закону України № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, перелік документів, для здійснення відповідних перевезень, які повинні мати автомобільні перевізники, водії не є вичерпними.

Як вбачається з акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.10.2016 №020248 (а.с.31), при перевірці автомобільного транспорту уповноваженій особі відповідача надано видаткову накладну від 21.10.2016.

На виконання Закону України "Про автомобільний транспорт" і Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні постановою Кабінету Міністрів України №207 від 25.02.2009 затверджений Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполучені.

Відповідно до пункту 2 цього Переліку для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, необхідні наступні документи:

- накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж;

- посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення;

- реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом;

- талон про проходження державного технічного огляду;

- поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Таким чином, не передбачено обов'язковість складання товарно-транспорних накладних при здійсненні перевезень вантажу автомобільним транспортом для власних потреб без залучення перевізника на договірних умовах.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на порушення позивачем пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, яким визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, є безпідставними.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області від 05.12.2016 №008026.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 (шістсот сорок гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.С. Канигіна