Справа № 813/2988/16
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/7984/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Улицького В.З, ОСОБА_1

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Стрийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2016 в справі №813/2988/16 за позовом ОСОБА_2 до Стрийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Миколаївської міської ради, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернувся в суд з позовом до Стрийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (надалі відповідач; Стрийська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 19.07.2016 №35033-13.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2016 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Стрийська ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні даної постанови було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, зокрема, на те, що судом першої інстанції не враховано положень пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПКУ, відповідно до яких якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обовязковими згідно з нормами ПКУ із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, а відтак, на підставі ч. 1 ст. 41 КАС України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САТ 954730, позивачем 12.04.2014 року було зареєстровано легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2967 куб. см.

19.07.2016 року Стрийською ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення за №35033-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000 грн. 00 коп.

Дане податкове повідомлене оскаржувалось платником податків в адміністративному податку, однак скарга була залишена без розгляду.

Позивач, не погодившись з визначенням податкового зобовязання, оскаржив згадане податкове повідомлення-рішення до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що транспортний засіб позивача не є об'єктом оподаткування транспортним податком, оскільки його середньоринкова вартість є меншою за 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року, а тому відповідач неправомірно нарахував позивачу суму транспортного податку у 2016 році.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з наступних мотивів.

Відповідно до п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).

Згідно з п.п.267.3.1 п.263.1 ст.267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 грн за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 ПК України).

Як передбачено підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Отже, згідно з вимогами статті 267 цього Кодексу власник транспортного засобу з роком випуску до 5 років та середньоринковою вартістю понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати зобов'язаний сплачувати до бюджету транспортний податок за 2016 рік в розмірі 25 000 грн.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Як передбачено підп.14.1.251 п.14.1 ст.14 цього ж Кодексу, транспортними засобами, що використовувалися, вважаються транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Реєстраційним документом, у даному випадку, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків національних та міжнародного посвідчень водіїв і документів, необхідних для реєстрації транспортних засобів» від 31 січня 1992 року №47, з наступними змінами та доповненнями, є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Судом встановлено, що на час винесення спірного податкового повідомлення рішення середньоринкова вартість автомобіля позивача, яка була визначена уповноваженим органом державної влади за встановленою методикою, складала 840685 грн. 85 коп. (http://www.me.gov.ua/Vehicles/CalculatePrice?lang=uk-UA).

При цьому, судом не беруться до уваги посилання контролюючого органу на лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.02.2016 року за №3252-08/4797-03, оскільки наведені норми повязують визнання вартості автомобіля з методикою, а не внесення такого автомобіля до переліку транспортних засобів.

Таким чином, з врахуванням положень підп.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК України, автомобіль позивача не є обєктом оподаткування транспортним податком, а в позивача був відсутній обовязок його сплати.

Щодо покликання апелянта на особливий порядок прийняття рішень органів місцевого самоврядування без застосування вимог підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, то суд апеляційної інстанції вважає такі обґрунтованими з огляду на наступне.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п.4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» №909 від 24.12.2015 встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені п.п.12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Рішенням Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області №55 від 29.01.2016 не встановлювався новий транспортний податок та не змінювалась його ставка, а лише змінювались вимоги до об'єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до ПК України, чим фактично запроваджено механізм справляння та порядок сплати транспортного податку, а тому саме 2016 рік і є базовим (звітним) періодом для оподаткування транспортним податком.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції дійщов висновку, що наведені апелянтом покликання щодо обов'язковості рішення Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області №55 від 29.01.2016 є правильними, натомість, такі обґрунтування жодним чином не спростовують того факту, що належний ОСОБА_2 легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2967 куб. см, 2014 року випуску, не є об'єктом оподаткування транспортним податком, оскільки його середньоринкова вартість є меншою за 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року, а тому відповідач неправомірно нарахував позивачу суму транспортного податку у 2016 році у розмірі 25000,00 грн, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 19.07.2016 №35033-13 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Стрийської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2016 в справі №813/2988/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 04.05.17.