Справа № 808/723/17
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року о/об 14 год. 10 хв.Справа № 808/723/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., за участю представника відповідачів Мєхтієвої К.А., розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного Управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (надалі - позивач, ОСОБА_2) до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (надалі - відповідач-1), Головного Управління ДФС у Запорізькій області (надалі - відповідач-2), в якому позивач просить суд: 1) скасувати податкове повідомлення-рішення №176088-13 від 14.11.2016 в сумі 6948 грн. 57 коп. за формою "Ф" за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, прийняте відповідачем-1; 2) скасувати податкове повідомлення-рішення №176086-13 від 14.11.2016 в сумі 1849 грн. 41 коп. за формою "Ф" за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, прийняте відповідачем-1; 3) скасувати податкове повідомлення-рішення №27-13 від 14.02.2017 в сумі 651 грн. 76 коп. за формою "Ф" за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, прийняте відповідачем-2.

У позові зазначено (а.с.4-6), що 14.11.2016 відповідачем-1 винесено податкові повідомлення-рішення відносно податкових зобов'язань ОСОБА_2: №176088-13 за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 6948 грн. 57 коп. та №176086-13 за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 1849 грн. 41 коп. Позивач використав процедуру адміністративного оскарження. 14.02.2017 за результатами розгляду скарги позивача відповідачем-2 винесено податкове повідомлення-рішення №27-13 за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 651 грн. 76 коп. Підставою для винесення контролюючими органами оскаржуваних рішень стало те, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким викладено в новій редакції ст.266 Податкового кодексу України "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки". Пунктом 4 Прикінцевих положень Закон України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" рекомендовано органам місцевого самоврядуванню у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Відповідно до ст.265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, що діє з 01.01.2015), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з нормами податкового законодавства є місцевим податком. Позивач, посилаючись на ст.ст.4, 8, 10 Податкового кодексу України, стверджує, що безпосереднє встановлення місцевих податків, таким чином і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено податковим законодавством до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень. Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено п.24 ч.1 ст.26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.143 Конституції України. Відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або зміг (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим. Таким чином, місцеві ради, відповідно до правових положень податкового законодавства, мають вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим. Згідно із ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Отже, 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період. Таким чином, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 році, адже Мелітопольська міська рада не приймала і не могла прийняти та офіційно оприлюднити до 15.07.2014 рішення про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Крім того, пп."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України передбачає, що промислові будівлі, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є об'єктом оподаткування податком на нерухомість.

Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідачем-1 та відповідачем-2 подано до суду письмові заперечення (а.с.93-96), в яких зазначено, що контролюючими органами використано дані інформаційної бази ІС "Податковий блок" ДФС України, згідно якої встановлено, що позивачу належать об'єкти нерухомого майна, які в силу положень ст.266 Податкового кодексу України підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вказують, що "Положенням про податок на майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, на 2015 рік", затвердженим 29.01.2015 рішенням Мелітопольської міської ради №2/5, визначено механізм справляння такого податку. Зазначають, що пп.2.5.1 п.2.5 розділу 2 вказаного Положення встановлений розмір податку, який для громадян у 2015 році дорівнює 0,37356% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування (04 грн. 55 коп.). Посилання позивача на положення пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України відповідачі вважають необґрунтованими, оскільки, на думку контролюючих органів, вказані положення розповсюджуються лише на юридичних осіб. З огляду на викладене, Мелітопольська ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області та ГУ ДФС у Запорізькій області вважають, що податкові повідомлення-рішення №176086-13 від 14.11.2016, №176088-13 від 14.11.2016 та №27-13 від 14.02.2017 винесені відповідно до норм діючого законодавства.

Представник відповідача-1 та відповідача-2 заперечує проти позову, просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд з'ясував наступне.

За Договором купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладеного 01.03.2011 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2, ОСОБА_4 (покупці), ОСОБА_2 придбано нежитлову будівлю, розташовану у АДРЕСА_1, розташовану на земельній ділянці площею 5,1042 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, у частині 1/4 (а.с.14).

Судом досліджено Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.10.2010 серії НОМЕР_1, відповідно до якого на підставі Рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 28.10.2010 №254/7 ОСОБА_2 передано у власність 3/4 частин комплексу будівель: А-2 загальною площею 1177,0 кв.м. (основною площею 936,6 кв.м.), В-1 загальною площею 110,4 кв.м. (основною площею 102,2 кв.м.), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, ОСОБА_2 є власником об'єктів нежитлової нерухомості, що перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, а саме: 1) 3/4 (трьох четвертих) частин комплексу будівель: А-2 загальною площею 1177,0 кв.м. (основною площею 936,6 кв.м.), В-1 загальною площею 110,4 кв.м. (основною площею 102,2 кв.м.), розташованих за адресою: АДРЕСА_2; 2) 1/4 (однієї четвертої) частини нежитлової будівлі загальною площею 939,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.107-108).

На підставі наведених даних відповідачем-1 сформовані податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік: №176086-13 від 14.11.2016, яким ОСОБА_2 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік у сумі 1849 грн. 41 коп. (стосовно об'єкту за адресою: АДРЕСА_1) (а.с.10); №176088-13 від 14.11.2016, яким ОСОБА_2 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік у сумі 6948 грн. 57 коп. (стосовно об'єкту за адресою: АДРЕСА_2) (а.с.8).

На підставі Рішення ГУ ДФС у Запорізькій області про результати розгляду первинної скарги №57/14/08-01-10-01-13 від 26.01.2017 (а.с.38-39) відповідачем-2 винесено податкове повідомлення-рішення №27-13 від 14.02.2017 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік у сумі 651 грн. 76 грн. (стосовно об'єкту за адресою: АДРЕСА_2) (а.с.12).

При цьому, Рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області про результати розгляду первинної скарги №57/14/08-01-10-01-13 від 26.01.2017: залишено без розгляду скаргу в частині оскарження податкового повідомлення-рішення №176086-13 від 14.11.2016; залишено без змін податкове повідомлення-рішення №176088-13 від 14.11.2016 та збільшено на 651 грн. 76 коп. грошове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв'язку з чим вирішено на суму такого збільшення скласти та направити платнику податків окреме податкове повідомлення-рішення (а.с.38-39).

Надаючи правову оцінку діям Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області з винесення податкових повідомлень-рішень від 14.11.2016 №176088-13, №176086-13 та ГУ ДФС у Запорізькій області з винесення податкового повідомлення-рішення №27-13 від 14.02.2017 суд беручи до уваги викладене вище виходить з наступного.

01.01.2015 набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким викладено в новій редакції ст.266 Податкового кодексу України "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закон України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Як зазначено у п.8.1 ст.8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

У ст.265 Податкового кодексу України зазначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості" є складовим податку на майно.

Відповідно до пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно.

Як зазначено у п.8.3 ст.8 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп.12.3.3 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України).

Згідно з пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України зазначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Як зазначено у пп.266.6.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Враховуючи зазначене, бюджетний період, в якому починає застосовуватися "податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості", є 2016 рік.

Відповідно до пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України одним з принципів на яких ґрунтується Податкове законодавство України є принцип стабільності - коли зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Таким чином, суд погоджується з думкою позивача, що податкові зобов'язання по місцевому податку можуть визначатися контролюючим органом лише у разі, якщо органом місцевого самоврядування своїм рішенням встановлено цей податок. При цьому, визначення податкових зобов'язань з місцевого податку розпочинається не раніше, ніж настання наступного бюджетного періоду (року), що настає за періодом (роком), в якому прийняте відповідне рішення органом місцевого самоврядування.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями органів місцевого самоврядування закріплено, також, п.24 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.143 Конституції України.

Так, п.1 Рішення Мелітопольської міської ради №2/5 від 29.01.2015 "Про затвердження Положень про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, на 2015 рік" Мелітопольська міська рада вирішила затвердити "Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, на 2015 рік" (а.с.99-101).

Оскільки Рішенням Мелітопольської міської ради №2/5 від 29.01.2015 встановлено "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" у 2015 році, то встановлені таким рішенням місцеві податки підлягають застосуванню не раніше наступного бюджетного періоду, тобто, не раніше 2016 року.

Звідси, правила визначення податкового зобов'язання з "податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості", встановлені ст.266 Податкового кодексу України (з урахуванням приписів пп.4.1.9 п.4.1 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України), не можуть застосовуватися раніше 2016 року.

Також, зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище норм нормативно-правових актів щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), суд зазначає про наявність неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків.

Відповідно до п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України у разі якщо норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на його підставі, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, унаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи положення пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, яким передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Згідно з пп.14.1.129-1. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі;

Відповідно до пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування: (…) є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств; (…).

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом №2/507 від 17.08.2000 затверджено і введено в дію "Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000" (надалі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) належить клас "Будівлі промисловості" (код 1251), який включає будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств тощо.

До групи "Будівлі офісні" (код 122) належать будівлі, що використовуються як приміщення для конторських та адміністративних цілей, в тому числі для промислових підприємств.

За матеріалами справи, на майно, яке перебуває у власності позивача, розповсюджується дія положення підпункту "є" пп.266.2.2 п. 266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Однак, відповідачами при прийнятті податкових повідомлень-рішень №176086-13 від 14.11.2016, №176088-13 від 14.11.2016 та №27-13 від 14.02.2017 вказане залишено поза увагою.

З урахуванням приписів ч.3 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 14.11.2016 №176088-13, №176086-13 та від 14.02.2017 №27-13 прийняті відповідачами не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є неправомірними і підлягають скасуванню.

У ч.2 ст.71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню. Доводи відповідачів не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб'єктами владних повноважень у справі є Мелітопольська ОДПІ ДФС у Запорізькій області та ГУ ДФС у Запорізькій області, то саме з бюджетних асигнувань цих органів повинні бути присуджені судові витрати позивачу, документально підтверджені у сумі 640 грн. 00 коп., солідарно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області №176088-13 від 14.11.2016, яким ОСОБА_2 визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 6948 грн. 57 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області №176086-13 від 14.11.2016, яким ОСОБА_2 визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 1849 грн. 41 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління ДФС у Запорізькій області №27-13 від 14.02.2017, яким ОСОБА_2 визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 651 грн. 76 коп.

Присудити на користь ОСОБА_2 з бюджетних асигнувань Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області та Головного Управління ДФС у Запорізькій області судові витрати у сумі 640 грн. 00 коп. солідарно.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 28.04.2017.

Суддя О.О. Прасов