Справа № 459/486/17
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4610/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, -

В С Т А Н О В И В :

17.02.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (далі Департамент), просила визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за 2016 рік, встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною; зобовязати відповідача здійснити перерахунок і виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни ІІ групи за 2016 рік відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він має право на виплату йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 13 Закону № 3551-XII, однак відповідач протиправно здійснив йому виплату такої допомоги в значно меншому розмірі.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправними та зобовязання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржила позивач, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в звязку з чим оскаржувану постанову просить скасувати та прийняти нову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішенням Конституційного суду від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо викладення в іншій редакції ст. ст. 12,13, 14 та 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак, всупереч зазначеним вимогам, йому була виплачена грошова допомога у 2016 році в розмірі 920,00 грн. на підставі Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141. Таким чином її права було обмежено шляхом порушення відповідачем принципу пріоритетності закону над підзаконними актами України.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням серії Б № 074512 від 14.02.2000.

В 2016 році ОСОБА_1 отримала щорічну одноразову грошову допомогу до пятого травня у розмірі 2600 гривень.

Позивач звернулася із заявою до Департаменту щодо розрахунку вказаної допомоги, виходячи із норм закону у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та отримання недоплаченої частини разової грошової допомоги до 05 травня 2016 року, про що Депаритаментом надано лист, в якому розяснило, що така виплата здійснюється у відповідності до чинних норм.

Вважаючи таку відповідь Департаменту неправомірною відмовою у виплаті допомоги в повному розмірі, позивач звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993р. №3551-XII (далі ОСОБА_2 №3551-XII) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення звязку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни - 2310 гривень.

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Як вбачається з матеріалів справи, Департаментом нараховано та виплачено ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік в розмірі 2600,00 грн.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у 2016 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни відповідно до ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту, правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року у справі № 344/2342/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_2