Справа № 159/648/17/2-а/159/117/17
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 рокуЛьвів№ 876/3708/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2017 року про залишення позовної без руху в справі за позовом ОСОБА_2 до Ковельського міського голови Кіндера Олега Олексійовича, виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 в лютому 2017 року звернувся з позовом в суд до Ковельського міського голови Кіндера Олега Олексійовича, виконавчого комітету Ковельської міської ради визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2017 року в справі №159/648/17 позовну заяву залишено без руху.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2017 року в справі №159/648/17 та справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції невірно з'ясовано обставини справи і при цьому порушено норми процесуального права.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Згідно частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Частиною 1 статті 108 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ врегульовано правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подана до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1 п.3 ч. 2 ст. 4 вищезазначеного Закону за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 8 Закону передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналогічна норма міститься і в статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України.

При розгляді справ Європейський Суд з прав людини встановлює, чи був, з однієї сторони дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - право заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійним функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (справа «Шишков проти Росії»).

Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов'язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (справа «Креуз проти Польщі).

Неспроможність сплати судового збору, позивач обґрунтовує тим, що отримує пенсію в розмірі 1314 грн., яка є єдиним джерелом його доходу, і тому сплативши судовий збір в розмірі 640 грн. буде суттєво обмежений у можливості достатності коштів на прожиття.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, останній виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Зокрема, в рішенні від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України» суд вказав, що положення стосовно сплати державного мита для подачі скарги та про забезпечення сторін у справі копіями цієї скарги слугує меті забезпечення належного адміністрування правосуддя. Сторони, яких це стосується, можуть резонно сподіватися що ці правила будуть реалізовуватись на практиці. Не дивлячись на це, такі правила чи їх застосування не повинно радикально позбавляти сторін у справі можливості скаржитись до суду.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992р.).

В рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає підставними доводи апелянта та погоджується з тим, що матеріальне становище позивача не дозволяє йому витрати значну частину коштів його пенсії на сплату судового збору, що в свою чергу буде перешкодою в захисті інтересів позивача від бездіяльності збоку органу державної влади.

Таким чином, колегія суддів вважає за правильне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.199, ст.204, п.6 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2017 року в справі №159/648/17 - скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Головуючий суддя І. О. Яворський
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повний текст виготовлено 28.04.2017 року