Справа № 813/665/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Київ К/800/22271/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Борисенко І.В., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Піраміда - Сервіс центр» до Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкових повідомлень - рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Піраміда - Сервіс центр» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - контролюючий орган) від 10.11.2014 року за №/37879919, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ввізне мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності на територію України за основним платежем на суму 70 933,97 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 17 733,49 грн., від 10.11.2014 року №/37879919, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 14 186,81 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 3 546,70 грн., та про визнання протиправним рішення про результати розгляду скарги від 20.01.2015 року за №894/6/99-99-10-01-06-15.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року, позов задоволено, визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення судів в частині задоволених позовних вимог обґрунтовано висновком про те, що п. 9.3 Правил визначення країни походження товарів надає лише можливість контролюючому органу не визнати дійсним сертифікат, не встановлюючи при цьому такого обов'язку, а тому, враховуючи критерій обґрунтованості рішення, не можна вважати правомірним формальний підхід контролюючого органу без оцінки наявних під час перевірки документів, які підтверджують обставини країни походження товару, і дозволяють позивачу застосовувати пільгові умови оподаткування митними платежами.

Не погодившись із судовими рішеннями, Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області до Вищого адміністративного суду України подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства в повному обсязі.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що фахівцями контролюючого органу проведено невиїзну документальну перевірку ТОВ «Піраміда-Сервісний Центр» щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів відповідно до митних декларацій від 13.06.2012 року №209140000/2012/019166 та від 06.08.2013 року №209140000/2013/026481, за результатами якої складено акт від 13.10.2014 року №н46/22-09/37879919.

У ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 2.4, 5.1, 6.7 Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009 року, пп. 1 п. 1 ст. 277, ст. 278, пп. 1 п. 1 ст. 279, пп. 1 п. 1 ст. 280, пп. 4 п. 1 ст. 289 Митного кодексу України, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення, які за результатами адміністративного оскарження були залишені без змін.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Так, згідно із п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

В матеріалах справи наявний лист Львівської митниці Міндоходів від 17.09.2014 року №13-70-52/37-8193-ЕП, зі змісту якого вбачається, що відповідь від Ленінградської обласної торгово-промислової палати була отримана 11.09.2014 року, тобто до проведення перевірки, а тому фахівцями контролюючого органу цілком правомірно, у відповідності до положень ст. 351 Митного кодексу України, проведено перевірку позивача.

Частиною 1 ст. 300 Митного кодексу України передбачено, що умови надання звільнення від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Такі умови визначені Угодою про створення вільної зони вільної торгівлі (втратила чинність 20.09.2012 року) та Договором про зону вільної торгівлі (чинний з 20.09.2012 року), які ратифіковані Україною.

Відповідно до ч. 7 ст. 36 Митного кодексу України повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Такою є Угода про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, ратифікована Законом України від 6 липня 2011 року №3592-VI (далі - Правила).

Відповідно до п. 6.1 вказаних Правил для підтвердження країни походження товару в конкретній державі - учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 чи декларації про походження товару.

У разі виникнення сумнівів стосовно бездоганності сертифіката форми СТ-1 або відомостей, які в ньому містяться, митний орган країни ввезення товару може звернутися до вповноваженого органу, що засвідчив сертифікат форми СТ-1, або до компетентних органів країни походження товару з мотивованим проханням повідомити додаткові або уточнювальні відомості, у тому числі прохання, пов'язані з простими вибірковими перевірками сертифікатів форми СТ-1, відповідь на яке повинна бути надана протягом 6 місяців з дати звернення (п. 6.7 Правил).

При цьому, у відповідності до згаданого пункту, митний орган може звернутись з вмотивованим проханням також і до вповноваженого органу, що засвідчив сертифікат форми СТ-1, який у розумінні Правил визначення країни походження товарів вважається компетентним органом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Ленінградська обласна торгово-промислова палата є компетентним органом, у розумінні п.6.7 Правил визначення країни походження товарів, а отже сертифікати засвідчені вповноваженим органом.

Як вже зазначалось вище, на час проведення перевірки контролюючим органом було отримано відповідь Ленінградської обласної торгово-промислової палати від 28.08.2014 року №06-1022, зареєстрованої 11.09.2014 року за №16127/13-70-52.

До даної відповіді було долучено копії довідок, копії виписок з технологічних процесів, копії актів експертиз, які в своїй сукупності підтверджують інформацію вказану у сертифікатах походження товару, що були додані до митних декларацій. Проте контролюючий орган на підставі п .9.3 Правил не визнав сертифікати дійсними з огляду на несвоєчасне (понад 6 місяців) надходження відповіді на запит.

Відповідно до п. 9.3 Правил сертифікат може бути не визнаний дійсним митними органами країни ввезення в разі, якщо протягом сумарного строку 6 місяців (3 місяці з дати первинного запиту й 3 місяці з дати повторного запиту) митними органами країни ввезення не отримана відповідь стосовно запитуваного сертифіката від компетентних органів країни вивезення або країни походження товару.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій вказана норма надає лише можливість контролюючому органу не визнати дійсним сертифікат, не встановлюючи при цьому такого обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, який в Україні належить до числа конституційних. Частина 2 ст. 2, ч. 2 ст. 19, п. 12 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України прямо передбачають, що органи державної влади та місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, контролюючий орган як суб'єкт владних повноважень при прийнятті рішення про невизнання дійсним сертифікату та збільшення у зв'язку з цим сум грошових зобов'язань мав дотримуватись вищевказаних принципів, зокрема, дотримуватись необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення (вчинення дії), особливо у разі якщо, адміністративний акт (дія) за своїм характером негативно впливає на права, свободи та законні інтереси особи. Крім того, рішення (дії) повинне прийматись (вчинятись) добросовісно та розсудливо, тобто посадова особа має діяти зі щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з урахуванням передбаченої законом мети та визначених завдань такої діяльності.

Лише у разі дотримання вказаних принципів в сукупності можливо говорити про прийняття суб'єктом владних повноважень рішення (вчинення дії) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене суди попередніх інстанцій, скасовуючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення, правомірно виходили з того, що не надавши оцінки наявних під час перевірки документів, які підтверджують обставини країни походження товару і дозволяють позивачу застосовувати пільгові умови оподаткування митними платежами, а обмежившись лише формальним підходом щодо терміну надходження відповіді на запит, контролюючий орган дійшов необґрунтованого та безпідставного висновку про порушення позивачем вимог митного та податкового законодавства.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судових рішень.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у справі № 813/665/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст. ст. 235 - 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: І.Я. Олендер

І.В.Борисенко

В.П.Юрченко