Справа № 204/1134/17
Суддя: Самсонова В. В.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/1134/17
Провадження № 2-а/204/91/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про спонукання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1; зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити з 21 жовтня 2016 року пенсію за віком ОСОБА_1, як не працюючому пенсіонеру з надбавкою до пенсії, як дитині війни, з врахуванням пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі з 09.11.1982 року по 01.03.1990 року та заробітної плати відповідно архівної довідки № 2556 від 02.09.2011 року. В обґрунтування позову вказав на те, що до 2000 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав в АДРЕСА_1 надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. 21 жовтня 2016 року ОСОБА_1, через представника - ОСОБА_4, звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, з врахуванням пільгового стажу набутого у період роботи в районах Крайньої Півночі. До заяви додані всі необхідні та достатні документи для призначення пенсії. Проте, рішенням Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відмовлено на підставі відсутності документів, що підтверджують факт реєстрації місця проживання в Україні. Позивач вважає протиправним не призначення пенсії за віком, виходячи з наступного. Позивач є громадянином України, на час звернення за призначенням пенсії вік ОСОБА_1 склав 74 роки, загальний стаж роботи - 40 років 8 місяців 29 дні, з яких 7 років 3 місяці 23 дні - період роботи в районах Крайньої Півночі. Відповідно записів 29-38 трудової книжки, ОСОБА_1 має пільговий стаж набутий у період роботи в районах Крайньої півночі з 09.11.1982 року по 01.03.1990 року. Крім того, станом на 02 вересня 1945 року вік ОСОБА_1 складав 4 роки. Таким чином, позивач має право на надбавку до пенсії, як дитині війни. Не призначення відповідачем пенсії позивачу є порушенням його конституційних прав.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, в самому позові просив розглянути справу без його участі та участі його представника.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Ще раніше надала письмові заперечення, в яких заперечувала проти задоволення даного позову та просила відмовити позивачу в задоволенні його вимог в повному обсязі. При цьому, вказала, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами). Оскільки міждержавного договору щодо пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем не прийнято, то для призначення пенсії позивачу немає законних підстав. Інше пенсійним законодавством не передбачено.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що позивач є громадянином України. Згідно його трудової книжки Серії НОМЕР_1 заведеної 12.10.1982 року, позивач має загальний трудовий стаж 40 років 8 місяців 29 дні, з яких 7 років 3 місяці 23 дні - період роботи в районах Крайньої Півночі (а.с.6-10), що також підтверджується архівною довідкою від 02.09.2011 року за № 2556, виданою відділом по справам архівів Адміністрації міста Новий Уренгой (а.с.11).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно п. 2.21. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії документами, які підтверджують, що особа не працює є трудова книжка.

21 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив призначити йому пенсію (а.с.4).

Проте, відповідач відмовив позивачу мотивуючи тим, що під час перебування особи за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України. А оскільки порядок для перерахування коштів громадянам Ізраїлю відсутній, підстав для поновлення виплати пенсії немає.

Так, судом встановлено, що позивач в 2000 році дійсно він виїхав на постійне проживання до Ізраїлю.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року за № 25рп/2009 у справі №1-32/2009 положення пункту 2 частини першої статті 49 і друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV визнано такими, що не відповідають Конституції України та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. В зв'язку з прийняттям зазначеного рішення Конституційного Суду України відпали визначені законом України підстави для припинення виплати пенсії громадянам України, які виїхали за кордон на постійне місце проживання до країн, з якими Україна не має відповідних міжнародних договорів, а тому такі громадяни мають право на поновлення виплати пенсії з 07 жовтня 2009 року, тобто з дати набрання законної сили Рішення Конституційного Суду України № 25рп/2009 у справі № 1-32/2009.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року за № 25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З огляду на зазначене, положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з 07 жовтня 2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з 07 жовтня 2009 року, то відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні йому пенсії з 21.10.2016 року, діяв поза межами своїх повноважень та у спосіб, що суперечить Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, вказане вище рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для призначення пенсії позивачу, а дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплати пенсії за віком, яку він має отримувати є протиправними.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, норми Конституції є нормами прямої дії. Вони застосовуються безпосередньо, незалежно від того, чи прийнято на їх розвиток відповідні закони або інші нормативно-правові акти.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на виплату пенсії, основані на принципі юридичної визначеності, що не дозволяє державі, а відтак і відповідачу, посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Згідно з положеннями ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст. 25 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивач проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1; та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити з 21 жовтня 2016 року пенсію за віком ОСОБА_1, як не працюючому пенсіонеру з надбавкою до пенсії, як дитині війни, з врахуванням пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі з 09.11.1982 року по 01.03.1990 року та заробітної плати відповідно архівної довідки № 2556 від 02.09.2011 року.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, з Державного бюджету України належить стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 640 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8, 22, 24, 46, 147, 152 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України за № 25рп/2009 від 07 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV, ст. ст. 2, 8, 11, 17, 18, 70-71, 94, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про спонукання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити з 21 жовтня 2016 року пенсію за віком ОСОБА_1, як не працюючому пенсіонеру з надбавкою до пенсії, як дитині війни, з врахуванням пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі з 09.11.1982 року по 01.03.1990 року та заробітної плати відповідно архівної довідки № 2556 від 02.09.2011 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.В. Самсонова