Справа № 804/7733/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2017 р. Справа № 804/7733/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
при секретаріГерманюк Т.В.
позивача представіників відповідача ОСОБА_3 Губа Л.О. Мальована Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області про стягнення заробітку
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області в якому позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просить:
зобов'язати УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на користь позивача компенсацію відповідно до Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати" за затримку виплати середнього заробітку в сумі 1979,82 грн.;
зобов'язати УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на користь позивача незаконно утриману в серпні 2011 року заробітну плату в сумі 308,49 грн.;
зобов'язати УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на користь позивача компенсацію відповідно до закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати" за затримку виплати незаконно утриманої в серпні 2011 року заробітної плати в сумі 252,38 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскільки постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/8120/15 остаточно виконана лише 28.10.2016 року, позивачу має бути виплачений середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.04.2016 року по 28.10.2016 року.
Крім того, в порушення ст..127 КЗпП відповідачем незаконно та безпідставно утримано частину заробітної плати в сумі 308,49 грн. в серпні 2011 року, що підтверджується листом відповідача №4330/08/37 від 16 вересня 2015 року.
З урахуванням викладеного позивач вважає, що відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію відповідно до Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати" за затримку виплати середнього заробітку в сумі 1979,82 грн. відповідно до постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/8120/15 та в сумі 308,49 грн. за затримку виплати середнього заробітку за період з вересня 2011 року по грудень 2016 року.
В наданих до суду запереченнях відповідачем зазначено, що рішення суду по справі №804/8120/15 набрало чинності згідно з ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 року та виконано відповідачем в повному обсязі 28.10.2016 року.
Таким чином, судом вже розглянуто питання стягнення з Управління середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України у розмірі 6677,58 грн., судом встановлено конкретний період та розраховано суму середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу за затримку остаточного розрахунку при звільненні.
Під доходами у Законі України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати" слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Середній заробіток за затримку остаточного розрахунку при звільненні не включений до зазначеного переліку, оскільки в розумінні ст. 117 Кодексу законів про працю є відповідальністю за затримку розрахунку при звільненні, не є заробітною платою і носить разовий характер як нарахований і виплачений за рішенням суду 28.10.2016 року.
Крім того, з ОСОБА_3 управлінням в серпні 2011 року утримано 308,49 грн. зайво виплачених коштів в результаті проведеного перерахунку виплаченої індексації грошових доходів населення за період з жовтня 2010 року по квітень 2011 року, відповідно проведений перерахунок не є лічильною помилкою у розумінні ст. 127 КЗпП, а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.
Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначений на посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсій, як такий, що пройшов за конкурсом, відповідно до наказу №44-0 від 05.07.2010 року.
05.06.2015 року позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу з призначення пенсій за власним бажанням за частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України згідно наказу №20-ОС від 05.06.2015 року.
3 липня 2015 року ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області (далі - УПФУ у Васильківському районі, відповідач), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом, від 15.04.2016 року, просить:
- визнати незаконними дії УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області в частині не нарахування та невиплати вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України;
- стягнути з УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області на користь позивача відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України вихідну допомогу в розмірі 6944,37 грн.;
- стягнути з УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області на користь позивача компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 3000 грн.;
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/8120/15 від 14.06.2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 року, позовні вимоги задоволено частково:
визнано незаконними дії Управління пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області в частині не нарахування та невиплати вихідної допомоги ОСОБА_3 у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України;
стягнуто з Управління пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України вихідну допомогу в розмірі 6677 (шість тисяч шістсот сімдесят сім) гривень 58 копійок;
стягнуто з Управління пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень;
в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Сторонами не заперечується той факт, що рішення по справі виконано відповідачем в повному обсязі 28.10.2016 року.
Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільнення за період з 16.04.2016 року по 28.10.2016 року.
Згідно із частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.
Відповідно до приписів частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року №21-1765а15.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Таким чином, суд зазначає, що Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/8120/15 від 14.06.2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 року, визначено період за який стягнуто середній заробіток за весь період затримки розрахунку заробітної плати, а саме вихідної допомоги в розмірі 6944,37 грн.
Стосовно позовних вимог щодо виплати компенсації в сумі 1979,82 грн. відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» (далі - Закон N 2050-ІІІ) суд зазначає, що ст.1 Закону N2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно ст. 2 Закону N 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Пунктом 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 159 від 21.02.2001 року, визначено вичерпний перелік грошових доходів, які не мають разового характеру:
пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);
соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії;
- заробітна плата (грошове забезпечення).
Середній заробіток за затримку остаточного розрахунку при звільненні не включений до зазначеного переліку, оскільки в розумінні ст. 117 Кодексу законів про працю є відповідальністю за затримку розрахунку при звільненні, не є заробітною платою і носить разовий характер як нарахований і виплачений за рішенням суду 28.10.2016 року.
За нормами ст. 94 Кодексу законів про працю заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
ОСОБА_3 звільнений з Управління 05.06.2015 року і на займаній посаді не поновлювався, а тому підстав для застосування Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» не має.
Щодо зобов'язання УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на користь позивача незаконно утриману в серпні 2011 року заробітну плату в сумі 308,49 грн., суд зазначає наступне.
За змістом ст. 127 КЗпП України повернення підприємству зайво виплачених коштів можливо для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136 КЗпП України).
При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП України, ст. 1215 ЦК України.
Щодо позовних вимог щодо виплати компенсації в сумі 252,38 грн. відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» (далі - Закон N 2050-ІІІ) суд зазначає, що ст. 1 Закону N2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Таким чином, оскільки виплата заробітної плати в сумі 308,49 грн. була позивачу виплачена, проте, в подальшому утримана з позивача, тому суд вважає, що в даному випадку норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» не підлягають застосуванню.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області по утриманню з ОСОБА_3 у серпні 2011 році заробітної плати в сумі 308,49 грн.
Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 утриману у серпні 2011 році заробітну плату в сумі 308,49 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2017 року

Суддя О.В. Єфанова