Справа № 362/7963/15-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 362/7963/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Басай О.В.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Коротких А.Ю. та Файдюка В.В,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій та рішень протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби оформлене протоколом № 51 від 06 листопада 2015 року в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу згідно з п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 виходячи із розміру 27-ти місячного грошового забезпечення на дату настання інвалідності 3 групи 11 червня 2012 року. До грошового забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги включити згідно п. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад 1135 грн., оклад за військове звання 130 грн., надбавка за вислугу років 40% 506 грн., надбавка за класну кваліфікацію 45,4 грн. надбавка за таємність 170,25 грн., надбавка за особливо важливі завдання 50% 885,5 грн., премія 10% 113,5 грн., разом 2985,65 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби оформлене протоколом № 51 від 6 листопада 2015 року в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Міністерство оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу згідно з п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з додержанням вимог п. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 виходячи із розміру 27-ти місячного грошового забезпечення на дату настання інвалідності III групи 11 червня 2012 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», враховується розмір грошового забезпечення на час звільнення, а не встановлення інвалідності.

Під час судового засідання представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь позивача в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково, постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року скасувати як таку, що постановлена неповноважним складом суду та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Суд встановив, що ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до Васильківського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою суду від 16 березня 2016 року справу було передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду. Зазначена ухвала сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Положеннями ч. 8 ст. 22 КАС України передбачено, що спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

З огляду на викладені обставин, розгляд та вирішення даної справи здійснив Київський окружний адміністративний суд.

Разом з тим, дана справа не належить до предметної підсудності Київського окружного адміністративного суду.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оскільки постанова від 22 грудня 2016 року була прийнята судом, що не наділений повноваженнями вирішувати справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу призначення допомог, колегія суддів вважає необхідним скасувати зазначене судове рішення як таке, що прийняте неповноважним складом суду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 суд встановив, що проходив військову службу, з якої був звільнений 07 жовтня 2002 року. Також позивач приймав участь у бойових діях у Республіці Афганістан.

Згідно з довідкою Сер. КИО-І № 0401315 ОСОБА_1 із 07 червня 2012 року була встановлена ІІІ група інвалідності довічно. Причиною інвалідності у вказані довідці зазначена поранення, пов`язане із виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 подав військовому комісару заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За результатами розгляду вказаної заяви Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби прийняла рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Зазначене рішення оформлене протоколом засідання Комісії № 51 від 06 листопада 2015 року.

Листом Васильківського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області від 30 листопада 2015 року № 117 вказане рішення було доведене до відома ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із рішенням про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до протоколу № 51 від 06 листопада 2015 року підставою для відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої вказаною нормою права, стало те, що на час його звільнення з військової служби ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачала обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату допомоги, про яку просить позивач.

Аналогічний спір був предметом вирішення у Верховному Суді України. За результатами розгляду справи № 21-563а14 Верховний Суд України прийняв постанову від 10 березня 2015 року, у якій дійшов до висновку, що законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. «Обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Надаючи оцінку даним правовідносинам з урахуванням висновку Верховного Суду України щодо застосування ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», викладеного у постанові від 10 березня 2015 року у справі № 21-563а15, колегія суддій дійшла до наступних висновків.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 41 вказаного Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Положеннями ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби, було передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «б» пункту 6 Умов встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Як раніше зазначалося, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, що діяла на час встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Положеннями п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» передбачено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

За змістом ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з моменту встановлення інвалідності. Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності з 07 червня 2012 року. Відтак, позивач має право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок).

Згідно з пп. 2 п. 2 Порядку у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 27-місячного грошового забезпечення інвалідам III групи.

Таким чином, законодавством дійсно визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Визначаючи розмір вказаної допомоги, колегія суддів враховує доводи позивача, який вважає що грошове забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога, застосовується у розмірі, передбаченому на час встановлення інвалідності, та доводи відповідача, який вважає, що грошове забезпечення застосовується у розмірі, передбаченому на час звільнення позивача з військової служби.

Як раніше зазначалося, положеннями ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності, передбачено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 5 пп. 4 п. 2 Порядку грошове забезпечення визначається для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Порядок, прийнятий Кабінетом Міністрів України на виконання вказаного Закону, передбачають, що за основу для визначення розміру одноразової грошової допомоги приймається грошове забезпечення за останньою посадою перед звільненням.

Також колегія суддів враховує, що вказані нормативно-правові акти передбачають, що грошове забезпечення визначається саме за останньою штатною посадою, а не за посадою, з якої був звільнений військовослужбовець чи аналогічною посадою.

Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відтак, грошове забезпечення складається із виплат, які є загальними для всій військовослужбовців за відповідною посадою та званням, а також із виплат, розмір яких визначається індивідуально.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що у разі вказівки у законі про те, що одноразова грошова допомога визначається виходячи із грошового забезпечення за останньою штатною посадою, то слід виходити з того, що така допомога обчислюється саме із розміру грошового забезпечення, який отримувала особа на час звільнення з військової служби.

Натомість висновок про те, що одноразова грошова допомога визначається виходячи із грошового забезпечення, який на час її виплати встановлений для військовослужбовців, які працюють на відповідній посаді є помилковим.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги виходячи із розміру 27-ти місячного грошового забезпечення за останньою посадою на час звільнення з військової служби.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача включити до грошового забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад 1135 грн., оклад за військове звання 130 грн., надбавка за вислугу років 40% 506 грн., надбавка за класну кваліфікацію 45,4 грн. надбавка за таємність 170,25 грн., надбавка за особливо важливі завдання 50% 885,5 грн., премія 10% 113,5 грн., разом 2985,65 грн.

Разом з тим визначення конкретного розміру складових грошового забезпечення не є предметом даного спору. У зв`язку з цим колегія суддів вважає достатнім способом захисту права позивача на нарахування одноразової грошової допомоги у належному розмірі є зобов`язання Міністерства оборони України здійснити її розрахунок з додержанням вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково, постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року скасувати як таку, що постановлена неповноважним складом суду та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року скасувати як таку, що постановлена неповноважним складом суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформлене протоколом № 51 від 06 листопада 2015 року в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з додержанням вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виходячи із розміру 27-ти місячного грошового забезпечення за останньою посадою на час звільнення з військової служби.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Коротких

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 28 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Коротких А. Ю.

Файдюк В.В.