Справа № 823/492/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року справа № 823/492/17

16 год. 30 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

суддів - Гаврилюка В.О., Тимошенко В.П.,

при секретарі судового засідання - Мельниковій О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 - особисто, представника відповідача Бичека О.А. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову управління Укртрансбезпеки у Черкаській області (далі - відповідач) від 14.03.2017 № СА002670.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що постановою управління Укртрансбезпеки у Черкаській області від 14.03.2017 № СА002670 до ОСОБА_1 протиправно застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 1700 грн. за надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: без протоколу перевірки та адаптації тахографа, тахокарт у кількості, що передбачена законодавством, оскільки позивач здійснює перевезення пасажирів транспортним засобом марки Mercedes-benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 протяжністю 20 км (м. Городище - м. Корсунь-Шевченківський), що на думку позивача виключає наявність у вказаному транспортному засобі протоколу перевірки та адаптації тахографа, тахокарт у кількості, що передбачена законодавством (протяжністю менше 50 км), тому у позивача повинна бути і була станом на час здійснення перевірки наявна індивідуальна книжка водія. Крім того, позивач зазначив, що щотижневий графік проведення рейдових перевірок складається не частіше ніж за один квартал, однак в порушення вищезазначеного, до позивача застосований щотижневий графік раз на двадцять днів. Також позивач вказав, що рейдову перевірку службовими особами відповідача відносно позивача здійснено під час здійснення технічного обслуговування позивачем свого транспортного засобу на СТО, а не під час перевезення або посадки/висадки пасажирів. Крім того, позивач зазначив, що державні інспектори відповідача зловживають своїм службовим становищем та займаються підробкою документів, оскільки в направленні на проведення перевірки від 26.12.2016 вказані різні реєстраційні номери цих направлень, зокрема, в акті перевірки від 26.12.2016 СА №0220221 вказаний номер направлення - 016594, однак в акті перевірки від 30.12.2016 вказаний номер направлення - 001997, а акт від 16.01.2017 СА 0220019 складений з простроченням направлення на перевірку від 30.12.2016 №017901.

Позивач та його представник в судовому засіданні адміністративний позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надавши суду письмове заперечення, в якому посилався на те, що постановою управління Укртрансбезпеки у Черкаській області від 14.03.2017 № СА002670 до ОСОБА_1 протиправно застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 1700 грн. за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: без протоколу перевірки та адаптації тахографа, тахокарт у кількості, що передбачена законодавством, тому на думку відповідача, оскаржувана постанова скасуванню не підлягає. Щодо твердження позивача про те, що рейдову перевірку службовими особами відповідача відносно позивача здійснено під час здійснення технічного обслуговування позивачем свого транспортного засобу на СТО, то представник відповідача зазначив, що позивач після виконання перевезень пасажирів з м. Києва до м. Корсунь-Шевченківський з метою приховання своїх нелегальних перевезень свідомо заїхав на територію шиномонтажу, який знаходиться через дорогу від автостанції, для висадки пасажирів, що підтверджується показами пасажира ОСОБА_3

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, за позивачем зареєстрований транспортний засіб марки Mercedes-benz, модель 208, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1996 року випуску.

Матеріалами справи встановлено, що працівниками відповідача 23.01.2017 о 12 год. 50 хв. у м. Корсунь-Шевченківському Черкаської області в радіусі 12 км. + 100 м. було здійснено перевірку транспортного засобу марки Mercedes-benz, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1.

При здійсненні перевірки було встановлено, що у водія відсутній документ, а саме: протокол перевірки та адаптації тахографа, тахокарти у кількості, що передбачена законодавством, чим порушено вимоги ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». Результати перевірки оформлені актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.01.2017 №СА 0220231.

На підставі встановлених в акті перевірки порушень, керуючись абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» уповноваженою особою управління Укртрансбезпеки у Черкаській області винесена оскаржувана постанова від 14.03.2017 № СА002670 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарський штрафу у розмірі 1700 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344).

У відповідності до ст. 35 Закону №2344, послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Приписами ст. 39 Закону №2344 передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Суд зазначає, що наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 №340 затверджено «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», пунктом 6.1 розділу VI якого визначено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км., вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

У відповідності до п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 24.06.2010 №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: - забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; - своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; - використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; - має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344 визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вищевказаних положень законів та підзаконних нормативно-правових актів дає суду підстави зробити висновок, що для водіїв автобусів, які здійснюють регулярні пасажирські перевезення на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км. крім переліку документів визначених ст. 39 Закону №2344 обов'язковими також є протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, а також заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 23.01.2017 здійснив пасажирські перевезення з м. Києва до м. Корсунь-Шевченківський, протяжністю понад 50 км., то автобус який використовувався для даних перевезень та, який був зупинений для проведення управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області відповідної рейдової перевірки повинен був бути обладнаний тахографом, тому у водія в обов'язковому порядку мав бути протокол про перевірку та адаптацію тахографа, а також тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, а встановлення їх відсутності є правовою підставою для застосування адміністративного-господарського штрафу.

Посилання позивача на те, що він здійснює перевезення пасажирів протяжністю 20 км по маршруту м. Городище - м. Корсунь-Шевченківський, а в період рейдової перевірки він взагалі здійснював технічне обслуговування свого транспортного засобу на СТО - є необґрунтованим, оскільки відповідно до пояснень пасажира гр. ОСОБА_3 (а.с. 32), він 23.01.2017 здійснив на транспортному засобі позивача марки Mercedes-benz, модель 208, реєстраційний номер НОМЕР_1 поїздку з м. Києва до м. Корсунь-Шевченківський вартістю 80 грн., однак під час приїзду в м. Корсунь-Шевченківський водій повідомив, що висадка пасажирів буде здійснена біля шиномонтажу (СТО), який знаходиться через дорогу від автостанції, оскільки біля автостанції здійснюється перевірки транспортних засобів управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області.

Твердження позивача про те, що на момент перевірки (23.01.2017) ним велася індивідуальна книжка водія, суд сприймає критично та вважає його безпідставним, оскільки ведення індивідуальної книжки водія стосується водіїв для яких наявність тахографа не передбачена - це вантажні автомобілі повною масою до 3,5 тон та автобуси, які не виконують міжміські пасажирські перевезення на маршруті протяжністю до 50 км., однак судом встановлено, що позивач 23.01.2017 здійснив перевезення пасажирів з м. Києва до м. Корсунь-Шевченківський протяжністю понад 50 км.

Щодо посилання позивача на те, що щотижневий графік проведення рейдових перевірок застосований до позивача з порушенням вимог чинного законодавства України (застосований на двадцять днів - 30.12.2016 та 23.01.2017, замість не частіше ніж за один квартал), то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 12 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання, зокрема іноземним, вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Згідно ч. 2 п. 13 Порядку №1567 (в редакції станом на час здійснення рейдової перевірки позивача), щотижневий графік складається з урахуванням проведення рейдових перевірок не частіше ніж один раз на квартал.

Суд звертає увагу, що попередня перевірки позивача здійснена 30.12.2016 (акт СА 0220025), тобто у ІV кварталі 2016 року, в той час, як перевірка, на підставі якої винесено оскаржувану постанову здійснено 23.01.2017 (акт СА0220231), тобто у І кварталі 2017 року, тому вищезазначені обставини не є підставою для скасування постанови управління Укртрансбезпеки у Черкаській області (далі - відповідач) від 14.03.2017 № СА002670.

Посилання позивача щодо того, що державні інспектори відповідача зловживають своїм службовим становищем та займаються підробкою документів, оскільки в направленні на проведення перевірки від 26.12.2016 вказані різні реєстраційні номери цих направлень, зокрема, в акті перевірки від 26.12.2016 СА 0220221 вказаний номер направлення - 016594, однак в акті перевірки від 30.12.2016 вказаний номер направлення - 001997, крім того, акт від 16.01.2017 СА 0220019 взагалі складений з простроченням направлення на перевірку від 30.12.2016 №017901 - не приймається судом, у зв'язку з тим, що вищезазначені акти не є предметом вказаного спору та не стосуються оскаржуваної постанови від 14.03.2017 СА002670, оскільки оскаржувана постанови прийнята на підставі акту перевірки від 23.01.2017 СА 0220231, крім того, акти перевірки від 26.12.2016 СА 0220221 та від 16.01.2017 СА 0220019 стосуються інших транспортних засобів та інших водіїв (Volkswagen T-4, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_4.).

Враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова управління Укртрансбезпеки у Черкаській області від 14.03.2017 № СА002670 є правомірною та скасуванню не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник Державної служби України з безпеки на транспорті в суді обґрунтував свою позицію з посиланням на норми законодавства України.

Натомість позивач та його представник вмотивованих доводів на підтвердження позову не навели.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволені адміністративного позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.А. Рідзель

Судді: В.О Гаврилюк

В.П. Тимошенко

Повний текст рішення виготовлено 10.05.2017.