Справа № 761/33134/16-а
Суддя: Волошин В. О.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/65/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.,

при секретарі: Гончар Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

В вересні 2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом (а.с. 3-7) до відповідачів: Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач 1), Головного управління Національної поліції в Київській області (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог (а.с. 52, 53):

- визнати протиправним рішення відповідача 2, оформлене листом від 08 липня 2016р. № 29/р-341, про відмову здійснити виплату одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку із встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов'язати відповідача 2 здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 150 - кратного прожиткового мінімуму (на день виплати), встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду ІІІ групи;

- зобов'язати відповідача 2 до негайного виконання постанови суду за цим позовом;

- стягнути на користь позивача понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він проходив службу в правоохоронних органах, з жовтня 1997р. по 08 лютого 2016р.

04 лютого 2016р. військово - лікарська комісія ДУ «ТМО МВС України по Київській області» провела медичний огляд та встановила, що отримане позивачем захворювання пов'язане з виконанням службових обов'язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ, позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності. Таким чином, позивач стверджував, що має право на одержання одноразової грошової допомоги, що передбачена законом, а відповідач 1 протиправно відмовляє йому у виплаті цих коштів соціальної гарантії, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, з зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про уточнення вимог просили суд адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідачів 1, 2 проти позову заперечували, вважали його безпідставним та необґрунтованим, представник відповідача 1 зазначав, що вимог до відповідача 1 у позивача немає, з урахуванням поданої заяви про уточнення вимог, і чому в суб'єктному складі залишився відповідач 1 представнику не відомо. Також представники звертали увагу, що позивач при заявлені зазначених вимог не враховано існуючого порядку сплати зазначеної суми соціальної допомоги.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивач проходив службу: з 16 жовтня 1997р. по 23 серпня 2006р. в підрозділах УМВС України в Чернігівській області, з 23 серпня 2006р. по 07 листопада 2015р. на посаді міліціонера, командира відділення 3 роти батальйону міліції 2 роти батальйону патрульної служби (з охорони зони радіоактивного забруднення) відділу зони Чорнобильської АЕС ГУМВС України в Київській області.

07 листопада 2015р., згідно п. 9 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивач звільнений з ОВС та за п. 63 «к» переведений на посаду поліцейського Відділу поліції зони Чорнобильської АЕС Головного управління Національної поліції в Київській області.

08 лютого 2016р. позивача було звільнено зі служби в поліції за п. 1 пп. 2 (через хворобу) ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

За даними виписки до акту огляду медико-соціального експертною комісією серії АВА № 029539 від 06 квітня 2016р. позивач є інвалідом ІІІ групи з 06 квітня 2016р., у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача 2 із заявою, якою просив провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 150 - кратного прожиткового мінімуму на день встановлення інвалідності.

Листом від 08 червня 2016р. за № 29/Р-341 відповідач 2 відмовив у такому призначенні з посиланням на те, що законодавством не передбачена виплата одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності якої стало захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990р. № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в

порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Абзацом 3 п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015р. № 580-VIII (далі за текстом - Закон України № 580-VIII) передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно із ст. 99 цього Закону України № 580-VIII, передбачено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: III групи - 150 розмірів прожиткового мінімуму.

З матеріалів справи вбачається, що 06 квітня 2016р. позивачу встановлена ІІІ група інвалідності. Таким чином, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України № 580-VIII.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі по тексту - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Таким чином, Держава послідовно реалізує політику щодо соціального захисту працівників органів внутрішніх справ, а в подальшому й працівників Національної поліції, шляхом виплати їм одноразової грошової допомоги у розмірах, визначених законом, в разі визначення їм інвалідності через захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ чи поліції.

Суд також зазначає, що державна влада в Україні здійснюється безперервно доки існує державний суверенітет. Зобов'язання, взяті на себе Державою перед громадянами України, не припиняються внаслідок перетворень в органах державної влади, а реалізуються тим державним органом, який на момент виконання цих зобов'язань реалізує владну компетенцію від імені Держави.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати протиправним рішення відповідача 2, оформлене листом від 08 липня 2016р. № 29/р-341, про відмову здійснити виплату одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку із встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ і з метою захисту порушеного права позивача, слід зобов'язати відповідача 2 здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 150 - кратного прожиткового мінімуму (на день виплати), встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду ІІІ групи, при цьому судом враховано, що зі сторони відповідача 1 не було порушення прав позивача. Твердження представників відповідачів 1, 2, про те, що Національна поліція не несе відповідальності за зобов'язаннями органів внутрішніх справ (міліції), оскільки не є їх правонаступником, до уваги судом не приймаються, адже власної цивільної правосуб'єктності чи власних інтересів, відмінних від самої Держави, ці органи не мають і діють від імені Держави відповідно до визначеної законом компетенції.

Враховуючи положення ст. ст. 256, 257 КАС України, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про зобов'язання відповідача 2 до негайного виконання постанови суду за вказаним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивача з державного бюджету України підлягають стягненню понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 1102,4 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 10, 11, 13, 17-19, 69-71, 86, 94, 99, 100, 104, 128, 158-163, 167, 185, 186, 244-2, 254 КАС України; ст. ст. 3, 19 Конституції України; ст. 23 Закону України «Про міліцію»; ст. ст. 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Київській області, оформлене листом від 08 липня 2016р. № 29/р-341, про відмову здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку із встановленням йому інвалідності ІII групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму (на день виплати), встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду IIІ групи.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1102 /одна тисяча сто дві/ грн. 40 коп., шляхом зобов'язання відповідний підрозділ Державної казначейської служби України стягнути судові витрати в зазначеній вище сумі на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом їх безспірно списання із відповідного рахунку.

В решті адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою суду за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: