Справа № 761/9774/17
Суддя: Притула Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/9774/17
Провадження № 2-а/761/329/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Притула Н.Г., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати рішення відповідача в частині відмови позивачу у призначенні пенсії в разі втрати годувальника малолітній доньці - ОСОБА_2 - протиправними; зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_2, 2012 року народження пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 30% заробітку годувальника - ОСОБА_3, але не менше двох визначених Законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; зобов'язати відповідача здійснити виплату ОСОБА_2, 2012 року народження недоотриманих нею сум пенсії в разі втрати годувальника, починаючи з 11 серпня 2016 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час проходження служби ОСОБА_3, який є батьком ОСОБА_2, захворів та був в зв'язку з цим звільнений з військової служби у Збройних Силах України. Після повернення додому він проходив лікування, проте лікування було неефективним та ІНФОРМАЦІЯ_1 року він помер. Центральна військово-лікарська комісія встановила. що захворювання та причина смерті ОСОБА_3 пов'язані із захистом Батьківщини.

А тому позивач вважає, що донька померлого ОСОБА_3 має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника.

Позивач звернулась в інтересах дитини до відповідача із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника, проте листом від 01.03.2017 року відповідач відмовив у призначенні пенсії на тій підставі, що висновок Центральної військово-лікарської комісії від 03.11.2016 року не підтверджує, що ОСОБА_3 помер внаслідок причин, зазначених у статті 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Позивач не погоджується із відмовою відповідача та вважає її протиправною.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2017 року у справі було відкрито скорочене провадження.

Відповідачу у передбаченому законом порядку було направлено позовну заяву та надано строк для подачі письмових заперечень проти позову.

З письмових заперечень представника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві вбачається, що проти задоволення позову він заперечує, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулась із заявою для призначення пенсії, але документи не відповідають нормам пенсійного законодавства та не надають права на призначення пенсії. Відповідач зазначає, що постанова Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 року "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", заява про призначення пенсії має бути подана до органів, що призначають пенсії через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів. Потім цей уповноважений структурний підрозділ у десятиденний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Таким уповноваженим структурним підрозділом в м.Києві є Київський міський військовий комісаріат, від якого відповідач і отримав заяву позивача.

Стаття 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає умови за яких призначається пенсія по втраті годувальника. Оскільки у висновку Центральної військово-лікарської комісії від 03.11.2016 року зазначено, що захворювання "пов'язані", а не "одержані", не підтверджує, що чоловік позивача помер внаслідок причин, визначених ст.29 Закону, а тому відсутні підстави для призначення пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", проте не позбавляє можливості призначити пенсію по втраті годувальника у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування". Крім того, обов'язок призначення пенсії покладається лише на органи пенсійного забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку скороченого провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи стороні відповідача необхідно довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Вивчивши матеріали справи, врахувавши заперечення представника відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з копії військового квитка ОСОБА_3, 31.03.2015 році він був призваний у Збройні Сили України та приймав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в період з 20.04.2015 року по 03.09.2015 року, проходив військову службу по 24.12.2015 року та був звільнений за станом здоров'я.

ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 11.08.2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_2

22.09.2015 року ОСОБА_3 було видано посвідчення, що він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Центральна військово-лікарська комісія у протоколі №4587 від 03.11.2016 року зазначила, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_3 "Астено-невротичний синдром", підтверджене довідкою з центру первинної медико-санітарної допомоги №2 Подільського району м.Києва №1714 від 09.10.2016 року, яке призвело у подальшому до реактивної депресії, яка стала причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року через самогубство (падіння з висоти), - ЗАХВОРЮВАННЯ ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВЯ'ЗАНІ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії в разі втрати годувальника сім'ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім'ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім'ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Виходячи зі змісту ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років (п. «а» ч.4 ст. 30 Закону).

Як встановлено судом та вбачається із заперечень відповідача, документи для призначення пенсії надійшли в порядку, визначеному постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за №135/13402.

Вказаною постановою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок № 3-1).

Згідно п. 2 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника подаються членами сім'ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів. У такому самому порядку подаються заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника членами сім'ї померлого годувальника, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі відсутності в органах, що призначають пенсії, пенсійної справи померлого годувальника.

Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення (п. 6 Порядку № 3- 1).

З вказаного слідує, що передумовою для призначення пенсії, зокрема, у разі втрати годувальника є подання відповідної заяви членами сім'ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що при проведенні медичного обстеження 30.03.2015 року медичною комісією було встановлено, що ОСОБА_3 був придатний до військової служби, захворювання, які стали причиною смерті одержані у період проходження служби, оскільки відповідачем не надано доказів на спростування зазначеного, донька входить до кола осіб, які мають право на отримання пенсії в разі втрати годувальника, тому суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії.

Представник відповідача не зазначав, що до них надійшли не всі документи, необхідні для вирішення питання призначення пенсії.

Проте, оскільки на суд не покладено згідно діючого законодавства обов'язок здійснювати призначення та нарахування пенсії, тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_2, 2012 року народження пенсію в разі втрати годувальника у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з моменту виникнення такого права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 69-72, 94, 104, 158-163, 167, 183-2, 186 КАС України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії- задовольнити частково.

Визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії в разі втрати годувальника - протиправними.

Зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в м.Києві призначити ОСОБА_2, 2012 року народження пенсію в разі втрати годувальника - ОСОБА_3.

В іншій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м.Києва.

Суддя: Н.Г.Притула