Справа № 127/4128/17
Суддя: Романюк Л. Ф.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/4128/17
Провадження № 2-а/127/317/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1, є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Згідно із вимогами ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ветеранам війни - учасникам бойових дій повинна щорічно, до 05 травня, виплачуватися разова грошова допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком. Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 05 травня у розмірах, передбачених ст. ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків: пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Згідно з п.п. 3:2,4.9,4.10 Типового положення про центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженим наказом міністра праці та соціальної політики України від 25 квітня 2006 року за № 147, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07 червня 2006 року за № 683/12557, цей центр здійснює підготовку документів на виплату всіх видів соціальної допомоги та інших грошових виплат, проводить перерахунки розмірів грошової допомоги різним категоріям одержувачів пільг. При визначенні мінімального розміру пенсії за віком не було встановлено обмежень щодо можливості застосування мінімального розміру пенсії. Зміни до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не внесено.

Таким чином, щорічну разову грошову допомогу ветеранам війни - учасникам бойових дій слід було сплачувати у повному обсязі. Мінімальний розмір пенсій за віком у травні 2016 року становив 1130 гривень 00 копійок. Позивач вважає, що він повинен був отримати у 2016 році - 9040 гривень 00 копійок, але отримав 2600 гривень. Недоплата склала за 2016 рік - 6440 гривень 00 копійок.

Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що обмежують зміст та обсяг пенсійних прав позивача.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні, кожен окремо, позов підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в ньому та просили суд його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с.42). Суд вирішив справу розглянути у його відсутність.

Вислухавши пояснення позивача т а його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що в задовленні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1, яке видано 21.04.2016 року Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради (а.с.3).

На інформаційний запит ОСОБА_1 від 12.01.2017 року щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни Депарамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації було надано відповідь від 16.01.2017 року № 6-зап, з якої вбачається, що ОСОБА_1 було виплачено щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2016 рік як інваліду війни ІІ групи у розмірі 2600 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Вважаючи, що відповідачем неправомірно виплачено щорічну разову грошову допомогу до 05 травня як інваліду війни ІІ групи у розмірі 2600 грн. відповідно до Постанови КМУ від 02.03.2016 № 141, замість встановленого ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" розміру виплати - вісім мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Водночас, Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (далі - Закон № 79-VIII), який набув чинності 01.01.2015, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Із набуттям чинності Закону № 79-VIII, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - Постанова № 141) у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), інвалідам війни ІІ групи у розмірі 2600 грн.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни ІІ групи.

Конституційний Суд України в п. 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що Закон № 79-VIII прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то в даному випадку підлягають застосуванню норми саме Закону № 79-VIII.

Згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі про Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Частиною 1 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Так, в зазначеній справі позовні вимоги пред'явлено до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації.

Водночас, відповідно до Положення про Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації від 03.12.2015 року № 739, Департамент забезпечує організацію виплати разової грошової допомоги до 05 травня відповідно до законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», але не здійснює нарахування та виплату зазначеної допомоги.

В свою чергу, рішенням 31 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 26 квітня 2013 року № 1246 затверджено Положення про Департамент соціальної політики Вінницької міської ради.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 зазначеного Положення, метою Департаменту є забезпечення в межах визначених законодавством прав членів територіальної громади в сфері соціального захисту населення шляхом здійснення нагляду за додержанням на території міста Вінниці вимог законодавства у цій сфері, виконання відповідних державних і місцевих програм соціального захисту, надання населенню якісних соціальних послуг як безпосередньо, так і через мережу комунальних підприємств, установ і закладів соціального обслуговування.

Відповідно до розділів 3-4 Положення, головними завданнями та функціями департаменту є: забезпечення у межах своїх повноважень нагляд за додержанням на території міста Вінниці законодавства про працю, зайнятість, альтернативну (невійськову) службу, загальнообов'язкове державне соціальне страхування, пенсійне забезпечення, соціальний захист та соціальне обслуговування населення, забезпечення виконання державних і місцевих програм соціального захисту населення,виконує функції головного розпорядника коштів міського бюджету, призначення та виплата відповідно до законодавства державну допомогу сім'ям з дітьми; державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям; інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам; особам, які не мають права на пенсію та інвалідам, а також інші види державної допомоги.

Тобто, здійснення контролю за правильністю призначення, перерахунку, нарахування і виплати всіх видів соціальної допомоги, інших виплат державної допомоги належить до повноважень саме Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, а не як зазначено в позові Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації, а тому суд, вважає що позивачем пред'явлено позов до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що поданий позивачем ОСОБА_1 позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення за обставин, викладених вище.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9,1 8, 69-71, 93, 94, 97, 99, 100, 102, 104, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: