Справа № 336/5515/16-а (2-а/336/273/2016)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2017 рокусправа № 336/5515/16-а (2-а/336/273/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, в якому просила:

- визнати протиправним рішення УПСЗН Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;

- зобов'язати УПСЗН Запорізької міської ради по Шевченківському району відновити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з моменту відмови.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду, звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Дана адміністративна справа розглянута судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 197 КАС України, в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) відповідно до довідки № НОМЕР_1 було взято на облік як внутрішньо переміщену особу УПСЗН Запорізької міської ради по Шевченківському району та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» з 01.01.2015 року по червень 2016 року виплачувалась щомісячна адресна допомога для покриття витрат на проживання у розмір 2210грн.

22 липня 2016 року відповідачем листом № 03-14/4327 повідомлено позивача про відмову в наданні адресної допомоги, оскільки заявник має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, що відповідно до п. 6 постанови КМУ від 01.10.20014 року № 505 є підставою для відмови у призначені грошової допомоги.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність прийнятої відповідачем відмови в надані адресної допомоги позивачці.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг врегульовано Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

У пункті 6 Порядку наведені виключні підстави, за яких грошова допомога не призначається, зокрема, коли:

- будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;

- будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 на праві власності належить 1/3 частина однокімнатної квартири, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-24).

Доводи апелянта стосовно того, що належне на праві власності майно не може вважатися приміщенням придатним для проживання позивача разом з родиною (чоловік та двоє дітей), колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що у наведеному Порядку КМУ, підставою для відмови у призначенні та виплаті адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі зазначено наявність житлового приміщення у будь-кого з членів родини без врахування будь-яких додаткових умов, як то житлова площа такого приміщення або інші критерії, які б свідчили про придатність такого приміщення для проживання.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 197, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 грудня 2016 року по справі № 336/5515/16-а(2-а/336/273/2016) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та є остаточною і оскарженню не підлягає п.10 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай