Справа № 2-а-699/09/1514
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2011-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2011 р.Справа № 2-а-699/09/1514

Категорія:10,2,4Головуючий в 1 інстанції: Сопільняк О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

доповідача судді - Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Семенюк Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Кодимському районі Одеської області на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області про перерахунок та виплату пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені.

Суд визнав неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області, що повязані з відмовою в перерахунку позивачу державної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяної здоровю з 01 січня 2009 року по 21 вересня 2009 року у відповідності зі ст. ст. 49, 50, та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з встановленого мінімального розміру не нижче восьми мінімальних пенсій за віком для державної пенсії по інвалідності та 75 % мінімальної пенсії за віком для щомісячної додаткової пенсії, а також зобовязав відповідача провести зазначений перерахунок та виплатити заборгованість.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції вважав необґрунтованим порядок визначення та нарахування належних позивачеві виплат, відповідно до п. 4, 6 Постанови Кабінету Міністрів № 530 від 28 травня 2008 року «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, відповідач в особі Управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області подав апеляційну скаргу, в якої просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважав, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб у судове засідання, та за відсутності клопотань від усіх осіб, про розгляд справи за їх участю.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення, виходячи зі наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено і знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що позивач віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, безстроково визнаний інвалідом 2 групи, за захворюванням, повязаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та перебуває на пенсійному обліку у відповідача.

З 01 січня 2009 року відповідач нараховує та сплачує ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. 4,6 Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якими встановлено, що особам, постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 2 групи, розмір основної пенсії не може бути нижчим 965 грн., а щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, встановлена у розмірі 20 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Нормами ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»державна пенсія особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, не може бути нижчою ніж восьми мінімальних пенсій за віком, а щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, встановлена у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, визначеної у відповідності з ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом про Державний бюджет.

За таких обставин правильним і таким, що відповідає закону, є висновок суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 8 мінімальних пенсій за віком, на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суди першої інстанції дійшли до правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не згадана вище постанова Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом.

Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»вбачається, що при визначенні розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Чинним законодавством передбачено, що розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене правильним є висновок суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим ч. 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлене статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ч. 3 ст. 67 вказаного Закону, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має визначатись виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому, обґрунтованим також є висновок суду щодо протиправності відмови відповідача у перерахунку пенсій у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Колегія суддів, прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно прийняв рішення, що з 01 січня 2009 року розмір державної пенсії позивачеві, як особи, віднесеної до категорії 1, інваліда ІІ групи за захворюванням, повязаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не може бути нижчим восьми мінімальних пенсій за віком, а щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст.50 цього закону, має складати 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої і для основної пенсії, і для додаткової на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у розмірі, визначеному Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік».

Однак, суд апеляційної інстанції бажає зазначити, що оскільки ОСОБА_1 у позові не зазначив кінцеву дату щодо заявлених позовних вимог, а відповідно до ст. 11 КАС України суд не може вирішити спір про право на майбутнє, та враховуючи, що спір стосується стягнення періодичних платежів, виплата яких закінчується наприкінці бюджетного року, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково зазначив кінцеву дату, саме 21 вересня 2009 року ( дата звернення до суду).

Відтак, для повного та всебічного захисту прав позивача, колегія суддів апеляційного суду враховуючи вищенаведене вважає за можливе, визначити кінцеву дату саме 31 грудня 2009 року.

З огляду на викладене вимоги позивача підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова суду 1-ї інстанції підлягає зміні, оскільки суд по суті правильно вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм та процесуального права.

Керуючись: ст. ст. 185, 195, 197, п.2 ч.1 198, 201, ч.2 ст. 205, 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Кодимському районі Одеської області на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2009 року задовольнити частково.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області про перерахунок та виплату пенсії - змінити.

Викласти резолютивну частину вищевказаної постанови у наступній редакції:

Зобовязати управління Пенсійного Фонду України в Кодимському районі Одеської області з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст.ст. 49, 50 ч. 4 ст.54 та ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виходячи з встановленого мінімального розміру не нижче восьми мінімальних пенсій за віком для державної пенсії по інвалідності та 75% мінімальної пенсії за віком, визначених на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, для щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, з врахуванням фактично виплачених позивачеві коштів.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня отримання її копії.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Г.В. Семенюк