Справа № 822/2610/16
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2610/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року 09:40м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіМайстер П.М.
при секретаріНетичай Ю.В.
за участі:представника позивача: ОСОБА_3, представника відповідача: Галазюк С.А., представника третьої особи: Кравчука В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Ярмолинецької районної державної адміністрації, третя особа сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Берегиня" про скасування державної реєстрації договору оренди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ярмолинецької районної державної адміністрації, третя особа сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Берегиня" в якому просить суд скасувати реєстрацію договору оренди землі від 10 листопада 2007, зареєстрованого Ярмолинецьким відділом Хмельницького регіонального центру ДЗК про що у державному реєстрі земель вчинено запис 22 грудня 2010 №09.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 по адміністративній справі №822/2369/16 дізналась про існування договірних відносин на земельну ділянку, що належить останній на праві власності та розташована на території Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району, право на яку посвідчене державним актом серії Р2 №872803 від 03 листопада 2003 із сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Берегиня", що виникли на підставі договору оренди від 10 листопада 2007, зареєстрованого 22 грудня 2010.

Існування вказаного договору позивач заперечує, вказує, що він укладався без її відома та волевиявлення, всупереч вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також ст. 16 Закону України "Про оренду землі". Зазначає, що вказаний договір оренди землі не підписувала, а тому звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив викладені в позовній заяві обставини, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_6 заперечив. Пояснив, що Ярмолинецька районна державна адміністрація не приймала рішень та не вчиняла жодних дій щодо реєстрації договору оренди стосовно земельної ділянки укладеного між ОСОБА_6 та СТОВ "Берегиня", від 10 листопада 2007, який зареєстрований Ярмолинецьким відділом Хмельницького регіонального центру ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис 22 грудня 2010 №09. Вказує, що реєстраційні дії щодо вищевказаної земельної ділянки вчинялися реєстраційною службою Ярмолинецького районного управління юстиції у відповідності до ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Стверджує, що відповідач не є правонаступником Ярмолинецького районного управління юстиції, а виключно держателем реєстраційних справ, які передали на зберігання та здійснює функції державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а тому просить суд не визнавати Ярмолинецьку районну державну адміністрацію відповідачем та не присуджувати стягнення судових витрат з Ярмолинецької РДА.

Представник третьої особи - СТОВ "Берегиня" проти позовних вимог ОСОБА_6 заперечив. Надав суду письмові заперечення в яких зазначає, що між позивачем та третьою особою 10 листопада 2007 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 1,62 га, що розташована на території Сутковецької сільської ради. Вказує, що за використання земельної ділянки позивач щорічно отримував орендну плату, що підтверджується довідкою СТОВ "Берегиня" про сплату податків з нарахованої орендної плати за 2012 - 2016, а тому твердження ОСОБА_6 про те, що їй не було відомо про наявність орендних відносин вважає такими, що не відповідають дійсності. Просить в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. ст. Кодексу адміністративного судочинства України (далі - 69-72 КАС України), суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,62 га, яка розташована на території Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району, право на яку посвідчене державним актом серії Р2 №872803 від 03 листопада 2003, копія якого міститься в матеріалах справи.

Між ОСОБА_6 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Берегиня", 10 листопада 2007 укладено договір оренди землі, а саме земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,62 га, що розташована на території Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району, строком на 15 років.

Вищевказаний договір був зареєстрований Ярмолинецьким відділом Хмельницького регіонального центру ДЗК про що у державному реєстрі земель вчинено запис 22 грудня 2010 №09, що підтверджується книгою реєстрації договорів оренди землі Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією на час вчинення оскаржуваних дій регулювалися Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладення договору оренди землі від 10.11.2007 року між ОСОБА_6 та СТОВ "Берегиня") договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору оренди землі від 10.11.2007 року між ОСОБА_6 та СТОВ "Берегиня") державний реєстр земель складається з двох частин:

а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок;

б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Частиною 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції закону, що діяв на момент реєстрації договору оренди землі, а саме 22.12.2010), права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Частиною першою статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

6) заявлене право вже зареєстровано.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Судом встановлено, що державна реєстрація договору оренди землі від 10 листопада 2007 року між позивачем та СТОВ "Берегиня" була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення договірних відносин, а отже право користування спірною земельною ділянкою в силу положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визнається дійсним.

Частиною 4 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, та тим самим звернути увагу позивача на те, що в силу ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом враховано, що договір оренди землі від 10 листопада 2007 року на момент виникнення спірних правовідносин є дійсним, тому у ОСОБА_6 відсутнє порушене право щодо проведення державної реєстрації вказаного договору.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_6 про те, що вона не знала про наявність договірних відносин із сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Берегиня", а також щодо реєстрації вказаного договору, оскільки вона щороку отримувала орендну плату, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями витягів про видачу орендної плати (належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи).

Суд також вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_6 щодо помилки в прізвищі при укладенні договору оренди землі від 10 листопада 2007, а саме зазначення її прізвища "ОСОБА_6" замість "ОСОБА_6", оскільки вважає таку помилку технічною опискою, з підстав того, що в реквізитах договору вказаний реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1, що відповідає ідентифікаційному коду позивачки та підтверджується карткою платника податків ОСОБА_6, копія якої міститься в матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_6.

Відтак в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки підстави для скасування реєстрації договору оренди землі від 10 листопада 2007, зареєстрованого Ярмолинецьким відділом Хмельницького регіонального центру ДЗК про що у державному реєстрі земель вчинено запис 22 грудня 2010 №09 - відсутні.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в позові ОСОБА_6 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 28 квітня 2017 року 12:30

Суддя/підпис/П.М. Майстер
"Згідно з оригіналом" Суддя