Справа № 343/526/17
Суддя: Андрусів І. М.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/526/17
Провадження №: 2-а/0343/98/17
ПОСТАНОВА
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого суддi Андрусіва І. М.,

за участю секретаря судових засіданьВисочанської О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати неправомірними дії Калуського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в зарахуванні йому службу в армії на посаді фльдшера- санінструктора до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років.

Зобов`язати Калуське об"єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати час проходження військової служби на посаді фльдшера- санінструктора 3 роти окремого медичного батальйну в/ч НОМЕР_1 м. Еліста Калмицької АРСР до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років, та призначити вказаний вид пенсії з 30.01.2017 року.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 покликається на те, що 30.01.2017 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років. До заяви були додані всі необхідні документи. Проте, отримав відмову у її призначенні, оскільки у нього не достатньо стажу для призначення відповідного виду пенсії, а саме 25 років 5 місяців 3 дні. Однак, починаючи з 19.03.1985 року по 19.01.2017 року він працював в закладах охорони здоров`я на лікарських посадах та середньо-медичного персоналу. З 04.05.1985 року по 29.06.1987 року проходив військову службу фельдшером на посаді санінструктора 3 роти окремого медичного батальйону в в/ч НОМЕР_1 м. Еліста Калмицької АРСР, і саме цей період відповідачем до спеціального стажу враховано не було. Зазначені дії відповідача вважає незаконними та такими, що порушують його конституційні права та стали причиною звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнии та надав пояснення аналогічні, викладеним в адміністративному позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій позов не визнав та просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Згідно статей 1,2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за вислугу років та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей встановлюються Законом України про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.
За змістом пункту «в» частини третьої статті 56 цього Закону встановлено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.

Згідно до вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В судовому засіданні та зі світлокопії трудової книжки ОСОБА_1 суд встановив, що з 19.03.1985 року позивач працював на посаді фельдшера в Долинській ЦРЛ та 20.04.1985 року звільнений у зв`язку з призовом в ряди Радянської Армії. З 04.05.1985 року по 29.06.1987 року проходив службу на посаді фльдшера- санінструктора 3 роти окремого медичного батальйну в/ч НОМЕР_1 м. Еліста Калмицької АРСР (а.с. 10).

Вказаний факт підтверджується також копією архівної довідки від 27.01.2017 року за №23, виданої Долинським об"єднаним міським військовим комісаріатом Івано-Франківської області, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 04 травня 1985 року по 29 червня 1987 року служив в Армії фельдшером на посаді санінструктора 3 роти окремого медичного батальйну в/ч НОМЕР_1 м. Еліста Калмицької АРСР (а.с.6).

Відповідно до п. «е» ст. 55 ЗаконуУкраїни «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я, які народилися з 01.01.1966 року по 30.06.1966 року після досягнення 50 років за наявності вислуги років на цих посадах в період з 01.04.2016 року по 31.03.2017 року не менше 26 років.

Суд також встановив, що ОСОБА_1 , досягнувши 50 річного віку, 16.02.2017 року звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, однак листом від 16.02.2017 року за № 1306/0301 у призначенні даного виду пенсії йому було відмовлено, як такому, що має тільки 25 років 5 місяців 3 дні спеціального стажу. Підстав для зарахування до спеціального стажу період проходження військової служби немає, оскільки зі змісту поданих довідок Долинського об`єднаного військового комісаріату з посиланням на довідку центрального архіву внутрішніх військ МВС РФ від 26.11.2010 року не можливо визначити заклад охорони здоров`я, в якому позивач проходив військову службу (а.с.17-18).

Скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники охорони здоров`я, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених Постновою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року « Про Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (надалі- Постанова №909), тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Згідно згаданої Постанови до переліку закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. Відповідно до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Приміткою 3 до Поствнови №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Ради Міністрів СССР від 17 грудня 1959 року № 1397«Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства», зі зміними та д повеннями відповідно до Постанови Ради Міністрів СССР від 12.04.1984 року №313, яка діяла на час проходження ОСОБА_1 військової служби у лавах Збройних сил, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань. До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори та інші.

Підпунктом «г» пункту 1 Положення про порядок обчислення стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти і охорони здоров`я, затвердженого Постановою Ради міністрів СССР від 17 грудня 1959 року № 1397, встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил.

Таким чином, проходження військової служби в період з 1985-1987 року в лавах Армії на посаді фельдшера-санінструктора, відповідно до раніше діючого законодавства, давала право на пенсію за вислугу та зараховувалась до спеціального стажу для призначення даного виду пенсії.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби та виконання військового обов`язку було і є обов`язком громадянина, ухилення від яких тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби або виконанням обов`язку, недопустимі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закони та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Абзацом 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, зважаючи на те, що до проходження військової служби ОСОБА_1 працював на посаді, що дає право на пільгову пенсію, а право позивача на зарахування часу проходження строкової військової служби гарантоване чинним законодавством про пенсійне забезпечення, то відмова відповідача у зарахуванні військової служби в Армії до пільгового стажу за період з 04.05.1985 року по 29.06.1987 року є неправомірною.

З приводу позовної вимоги про призначення пенсії з 30.01.2017 року суд вважає за необхідне зазначини наступне.

Відповідно до ст. 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсія призначається з дня звернення за пенсію.

Оскільки з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 за призначенням пенсії звернувся з 16.02.2017 року (а.с. 17), адміністративний позов за період з 30.01.2017 року по 15.02.2017 року включно слід залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не було вжито всіх можливих передбачених законом заходів в межах його компетенції для захисту прав та інтересів позивача, як громадянина України.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Позовні вимоги представником відповідача заперечуються, але жодних доказів стосовно правомірності прийнятого рішення суду не надано.

Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та співставленні, аналізуючи пояснення позивача, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини достовірно свідчать про те, що позивач має право на отримання та призначення пенсії за вислугу років з 16.02.2017 року, оскільки досяг 50- річного віку, має спеціальний стаж роботи більше 26 років на посадах працівника охорони здоров`я.

Таким чином, оскільки рішення відповідача про відмову призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років є незаконним та враховуючи встановлені судом обставин по справі, є підстви зобов"зати Калуське об"єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити позивачу пенсію за вислугу років, зарахувавши час проходження ним військової служби на посаді фльдшера- санінструктора 3 роти окремого медичного батальйну в/ч НОМЕР_1 м. Еліста Калмицької АРСР до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію.

На підставі викладеного, ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, ст. ст.8, 17, 19 Конституції України, ст.ст.4, 55, 56, 62, 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», керуючись ст. ст. 8-11, 17, 18, 71, 86, 94, 159-163,167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:
Аміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Калуського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 службу в армії на посаді фльдшера- санінструктора до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років.

Зобов`язати Калуське об"єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати час проходження військової служби на посаді фльдшера- санінструктора 3 роти окремого медичного батальйну в/ч НОМЕР_1 м. Еліста Калмицької АРСР до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років, та призначити пенсію за вислугу років з 16.02.2017 року

Адміністративний позов за період з 30.01.2017 року по 15.02.2017 року включно-залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подано до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з часу ознайомлення з мотивувальною частиною постанови через Долинський районний суд.

Суддя:

Постанова у повному обсязі складена: 10.05.2017 року.