Справа № 2-а-10167/09/1570
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Категорія:9.1.1

Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Одеській апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді - Турецької І.О.

суддів –Стас Л.В., Семенюка Г.В.

за участю секретаря Скоріної Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги відкритого акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», Ізмаїльської об’єднаної Державної податкової інспекції та Ізмаїльської міжрайонної прокуратури на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2010 року по справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство»до Ізмаїльської об’єднаної Державної податкової інспекції про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій ,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2009 року відкрите акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство»(далі - ВАТ «УДП», позивач) звернулося до суду з позовом до Ізмаїльської об’єднаної Державної податкової інспекції (далі –Ізмаїльська ОДПІ, відповідач) та просило скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за порушення Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94 –ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»(надалі по тексту Закон №185/94 –ВР) в сумі 8 408 356 грн., як таке, що винесено безпідставно.

В обґрунтування вимог, позивач посилався на те, що датою імпорту є не дата оформлення ВМД, а дата фактичного перетину митного кордону України, тому ним не допущено порушення нормативних термінів розрахунків по імпорту товарів, встановлених ст. 2 Закону №185/94 –ВР.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано рішення Ізмаїльської ОДПІ про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12 травня 2009 року №000008200 в частині застосування до ВАТ «УДП»штрафних (фінансових)санкцій в розмірі 7 873 997,98 грн.

В іншій частині позовних вимог –відмовлено.

Суд першої інстанції погодився з позицією позивача, щодо відсутності порушення останнім термінів розрахунків по імпорту товарів за контрактами, укладеними ВАТ «УДП»- з компанією CALLENBERG MARINE A/S»за №1363 від 30 грудня 2004 року; з компанією Servis GmbH», Німеччина за №1359 від 30 грудня 2004 року; з компанією Servis GmbH», Німеччина; з компанією Laval Tumba AB», Швеція; а також з компанією .P.Saver&Son Maschinenbau GmbH», Німеччина.

Що стосується позовних вимог про скасування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 534 358,02 грн., які застосовані, згідно з контрактом, укладеному позивачем із ВАТ «Пелла –Маш», суд поважав їх необґрунтованими , оскільки не було поставки товару в розумінні Закону №185/94 –ВР.

Не погоджуючись із судовим рішенням ВАТ «УДП», Ізмаїльська ОДПІ та Ізмаїльська міжрайонна прокуратура подали апеляційні скарги в яких, ставиться питання про скасування судового рішення.

Так, апелянт в особі ВАТ «Українське Дунайське пароплавство»просило, у зв’язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, його скасувати та прийняте нове про задоволення його вимог в повному обсязі.

При цьому, ВАТ «УДП»посилалося на те, що ним не було допущено порушень ст.2 Закону №185/94 –ВР, оскільки між позивачем та ВАТ «Пелла-Маш»було укладено договір на тимчасове зберігання, у зв’язку з чим, пеня нарахована безпідставно.

Апелянти в особі Ізмаїльської ОДПІ та Ізмаїльської міжрайонної прокуратури посилалися на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв’язку з чим, просили постановити нове рішення про відмову ВАТ «УДП»в задоволенні позову.

В обґрунтування скарг Ізмаїльська ОДПІ та Ізмаїльська міжрайонна прокуратура посилалися на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно дати імпорту, та приймаючи рішення спирався на те, що датою імпорту є дата фактичного перетину товаром митного кордону України, вказана у наявному товаросупровідному документі на вантаж з поставленням відтиску штампа «Під митним контролем»(імпорт). Також, апелянти зазначали, що судом не взято до уваги той факт, що обов’язковим документом, який підтверджує поставку товару на митну територію України за імпортним контрактом, є вантажна митна декларація типу ІМ-40.

Апелянти в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

З’ясувавши обставини справи, проаналізувавши доводи апелянтів та рішення суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги Ізмаїльської ОДПІ та Ізмаїльської міжрайонної прокуратури підлягають задоволенню в повному обсязі на наступних підставах.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вказаного акту, Ізмаїльською ОДПІ прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій до ВАТ «УДП»№000082200 від 12 травня 2009 року у вигляді пені в загальній сумі 8 408 356,00 гривень.

Зазначене рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій оскаржено ВАТ «УДП» в адміністративному порядку до Ізмаїльської ОДПІ, проте скарга позивача рішенням Інспекції від 06 липня 2009 року №1/742/2/10/25-009 залишена без задоволення, а рішення - без змін.

Судом також встановлено, що на виконання умов контракту №1361 СПРФ від 30 грудня 2004 року між ВАТ «УДП»та компанією CALLENBERG MARINE A/S», Данія, позивач розрахувався з компанією, згідно з виставленими рахунками.

Національним банком України були надані індивідуальні ліцензії на перевищення законодавчо встановлених строків розрахунків за імпортними операціями, строк дії останньої –31 грудня 2006 року. Обладнання частково надійшло на адресу ВАТ «УДП»та було розташовано згідно договору від 28 квітня 2006 року №МЛС/02/257 СПРФ, укладеному між ВАТ «УДП»та БПП «Трімекс», на Митному ліцензійному складі (МЛС) БПП «Трімекс».

При цьому, позивачем були оплачені виставлені рахунки саме, за фактично поставлене за договором обладнання.

Здійснення нерезидентом поставки за договором, Закону №185/94 –ВР підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Інвойсу №011417 та міжнародно-транспортної накладної СМR №4081205 з відбитками штампу «Під митним контролем»Яворівської митниці з датою перетинання кордону 27 квітня 2006 року.

На виконання умов контракту №1360 від 30 грудня 2004 року між ВАТ «УДП»та компанією «Пелла-Маш», РФ, позивач розрахувався з компанією згідно виставленим рахункам.

Обладнання не надійшло на митну територію України та знаходиться на зберіганні ВАТ «Пелла-Маш», відповідно до договору тимчасового зберігання №680 СПРФ від 02 серпня 2006 року та акту здачі-прийняття по контракту №1360 СПРФ від 30 грудня 2004 року, від 02 серпня 2006 року, згідно якого, ВАТ «Пелла-Маш»поставило, а ВАТ «УДП»прийняло судове рятувальне обладнання на умовах СМR «склад виробника»(Росія).

На виконання контракту №1363 СПРФ від 30 грудня 2004 року між ВАТ «УДП»та компанією Servis GmbH», Німеччина, позивач розрахувався з компанію, згідно виставленими рахунками. Обладнання у повному обсязі надійшло на адресу ВАТ «УДП»та було розташовано згідно договору від 28 квітня 2006 року №МЛС/02/257 СПРФ, укладеному між ВАТ «УДП»та БПП «Трімекс», на Митному ліцензійному складі (МЛС) БПП «Трімекс».

Здійснення нерезидентом поставки за договором підтверджується наявною в матеріалах справи копією міжнародно-транспортної накладної СМR №070071106-ld з відбитками штампу «Під митним контролем»Київської регіональної митниці з датою перетинання кордону 20листопада 2006 року.

На виконання контракту між ВАТ «УДП»та компанією .P.Saver&Son Maschinenbau GmbH», Німеччина, позивач розрахувався з компанією, згідно виставленим рахункам.

Обладнання у повному обсязі надійшло на адресу ВАТ «УДП»та було розташовано, згідно договору від 28 квітня 2006 року №МЛС/02/257 СПРФ, укладеному між ВАТ «УДП»та БПП «Трімекс», на Митному ліцензійному складі (МЛС) БПП «Трімекс».

Здійснення нерезидентом поставки за договором підтверджується наявною в матеріалах справи копією міжнародно-транспортної накладної СМR №070371206-ld з відбитками штампу «Під митним контролем»Яворівської митниці з датою перетинання митного кордону 24 червня 2006 року.

Всі вищезазначені факти сторонами не заперечувалися.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що перебування під митним контролем товарів неможливе без їх фактичного ввезення в Україну, і при цьому первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України, підставою для якого в режимі імпорту є наявність на вантаж товаросупровідного документа, поставлення на якому відтиску штампа «Під митним контролем»(імпорт) відповідною датою, засвідчує факт і дату перетину митного кордону України. Також суд зазначив, що жодним нормативним актом України не передбачено підтвердження надходження товару на митну територію України саме ВМД типу ІМ-40.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Одеський окружний адміністративний суд, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, не звернув належної уваги на наступне.

Так, згідно листів Ізмаїльської митниці №05/01 - 986 від 06 лютого 2009 року та №25/01 - 4009 від 01 червня 2009 року, 05/02 -9075 від 17 грудня 2009 року ВАТ «УДП»станом на 06 лютого 2009 року не зверталось до Ізмаїльської митниці з питань митного оформлення у митний режим «Імпорт», а обладнання по вищевикладених контрактах, які були укладені 30 грудня 2004 року взагалі було розміщено у митний режим «Транзит».

Суд апеляційної інстанції погоджується з думкою відповідача про те, що зазначені дії позивача свідчать про відсутність у нього наміру щодо переведення придбаного обладнання в митний режим «Імпорт»та його подальшого використовування.

На підтвердження даних доводів, відповідач надав листи позивача, адресовані начальнику Ізмаїльської митниці про те, що вони, у зв’язку зі зміною економічної ситуації та фінансовими труднощами, відмовляються на користь нерезидента від обладнання по контрактах, які розглядаються по даній справі, на суму 145 060 EURO та на суму 169 704 EURO, у зв’язку з чим, право розпорядження вантажем набуває компанія First Danubo Shipping Company.

Суд, задовольняючи вимоги позивача зазначав, що згідно ст. 2 Закону №185/94 –ВР та згідно п. 3.1 Інструкції про порядок здійснення контролю та отримання ліцензій за експортними, імпортними та лізинговими операціями (далі - Інструкція), затвердженою постановою Національного банку України 24 березня 1999 року № 136 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28 травня 1999 року за № 338/3631, імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу, виставлення векселя на користь постачальника товару, що імпортується, або при застосуванні розрахунків у формі документарного акредитива з моменту здійснення банком платежу на користь нерезидента, потребують одержання ліцензії.

Відлік цього строку, відповідно до п. 3.2, банк починає з наступного календарного дня після дня здійснення операцій, вказаних у п. 3.1 цієї Інструкції.

Пункт 1.1 Інструкції визначає поставку, як поставку продавцем-нерезидентом товару (робіт, послуг) відповідно до умов імпортного договору.

Здійсненням поставки є дата виконання нерезидентом усіх зобов'язань щодо поставки, покладених на нього за договором.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Митного Кодексу України термін «ввезення товарів і транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів і транспортних засобів за меж території України»означає сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України у відповідному напрямку.

Але, суд першої інстанції аналізуючи вимоги зазначених нормативних актів, не звернув уваги на те, що за контрактом з компанією CALLENBERG MARINE A/S», Данія нерезидентом не були виконані всі зобов’язання щодо поставки, покладених на нього за договором.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що формальне дотримання позивачем ст. 2 Закону №185/94 –ВР та Інструкції, при наявності інших доказів, які свідчать про те, що дії позивача не направленні на виконання, укладених контрактів на поставку імпортованого товару, не може свідчити про те, що ними не допущено порушень порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті.

Разом із тим, суд дійшов вірного висновку стосовно правовідносин між ВАТ «УДП»та ВАТ «Пелла-Маш», оскільки поставка обладнання здійснена на склад постачальника, обладнання не переміщувалось через митний кордон України, поставка товару в розумінні Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»здійснена не була. Таким чином, мало місце порушення ст.2 вищезазначеного Закону.

Посилання апелянта - ВАТ «УДП»на наявність укладеної угоди з ВАТ «Пелла-Маш»на зберігання товару, не свідчить про фактичне здійснення поставки такого товару у розумінні Закону та не спростовує наявного порушення.

Відповідно до ч.1 п.3 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.3 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство»на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2010 року задовольнити –частково.

Апеляційні скарги Ізмаїльської об’єднаної Державної податкової інспекції та Ізмаїльської міжрайонної прокуратури –задовольнити повністю.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2010 року по справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Ізмаїльської об’єднаної Державної податкової інспекції про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство»до Ізмаїльської об’єднаної Державної податкової інспекції про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Доповідач –суддя І.О. Турецька

суддя: Л.В. Стас

суддя: Г.В. Семенюк