Справа № 544/350/17
Суддя: Нагорна Н. В.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 544/350/17
Номер рядка звіту 18
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 квітня 2017 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю секретаря Ралець О.С.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 Управління патрульної поліції у м. Полтава Орла Сергія Сергійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 31 березня 2017 року він рухався по вулиці Київське шосе у м. Полтава на автомобілі ВАЗ 217030, номерний знак НОМЕР_1, його наздогнав автомобіль патрульної поліції подаючи сигнал зупинитися. Після зупинки співробітник поліції пояснив причину зупинки тим, що він нібито проїхав перехрестя на заборонний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 Правил дорожнього руху. На підставі цього співробітник поліції виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, якою накладено штраф в розмірі 425грн. Він з даною постановою не згоден та вважає дії інспектора щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення на нього адміністративного стягнення протиправними, оскільки постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення. Постанова складалася інспектором без урахування його зауважень, пояснень та конкретної дорожньої обстановки, скупчення і потоку інших автомобілів, інтенсивності руху. Доказів правопорушення не надано, свідків не опитано, місце скоєння правопорушення та його рух вказано невірно, тобто факт порушення встановлений на припущеннях, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався. Позивач зазначає, що відповідно до постанови, що оскаржується, у п. 2 місце розгляду справи зазначене: «м.Полтава, вул. К.Шосе,29», тобто не зрозуміло взагалі, де саме розглядалася справа та складалася постанова. У п.6 постанови «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» місце скоєння та обставини правопорушення не відповідають дійсності взагалі. У постанові зазначено, що ця постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Істотне значення має та обставина, що в постанові інспектором місце нібито вчинення правопорушення вказане невірно. У самій постанові не відображено хто, куди та як їхав, в якому напрямку він перетнув перехрестя, де його було зупинено та інше. Також у постанові не зазначена об'єктивна сторона правопорушення. Свідки, які могли б підтвердити факт правопорушення, фото, відеозйомка відсутні. Діяльність органів патрульної поліції, пов'язана з притягненням громадян до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, регламентована, зокрема, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015р. № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853. Форма постанови, що оскаржується, не відповідає формі, затвердженій вказаною Інструкцією (додаток 5), а бланк постанови не відповідає Технічному опису бланка постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженому цією ж Інструкцією (додаток 12). Відповідно до ст. 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст. 276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Разом з тим, словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування. Так, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 - «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушенняу межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України». Частина 3 ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Частина 3 ст.258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи. Разом з тим, ст. 276 вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе,164, де розташоване управління патрульної поліції. Проте, інспектор Орел С.С. положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу та не дав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, у повному обсязі. Після роз'яснення суті правопорушення інспектор Орел С.С. пішов до свого патрульного автомобілю, де виніс постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями, Орел С.С. грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП. Враховуючи викладене позивач просить суд визнати дії інспектора роти №4 управління патрульної поліції у м. Полтаві Орла С.С. протиправними та скасувати постанову серії АР № 694076 від 31 березня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором роти №4 управління патрульної поліції у м. Полтаві Орлом С.С.; провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково пояснив, що після зупинки поліцейським його автомобіля та повідомлення про порушення перетину перехрестя він намагався пояснити інспектору, що правил перетину регульованого перехрестя не порушував, оскільки він виїхав на перехрестя під мерехтливий зелений сигнал світлофора і в незалежності від сигналу світлофора при виїзді, як зазначено в ПДР, закінчив проїзд через перехрестя. Однак працівник поліції не звернув уваги на його пояснення та, попросивши документи, видалився до свого автомобіля. Через деякий час інспектор Орел С.С. повернувся, зачитав права та показав, де поставити підпис. Ознайомившись із постановою він заявив клопотання про залучення захисника у даній справі, однак йому було відмовлено, мотивувавши це тим, що розгляд справи вже завершено. При цьому в автомобілі позивача були присутні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Інспектор не вказав у постанові, на який саме сигнал світлофора він проїхав перехрестя, лише вказав, що на забороняючий. Крім того вказав, що інспектор патрульної поліції не повернув йому його посвідчення водія, пояснивши, що їх немає в базі, та при цьому не видав також тимчасове посвідчення, тому після цього його автомобілем керував ОСОБА_3

Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи мається повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки про виклик до суду), причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позовних вимог не надав.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У зв'язку з чим суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Судом у порядку ст.141 КАС України був допитаний свідок ОСОБА_4, який пояснив, що 31.03.2017 року він поїхав разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до м. Полтави на автомобілі, яким керував ОСОБА_1. Після перетину перехрестя в м. Полтава їх зупинила поліція. ОСОБА_1 перетинав перехрестя на зелене світло, яке почало мерехтіти. Коли автомобіль був на середині перехрестя, то увімкнулося жовте світло. Після зупинки працівник поліції підійшов, представився і повідомив про порушення ОСОБА_1 правил перетину перехрестя демонструючи відео, з якого було чітко видно, що автомобіль виїхав на перехрестя на мерехтливий зелений сигнал, яке перемкнулося на жовтий, коли автомобіль був уже на середині перехрестя. Інспектор довго розмовляв із позивачем, потім попросив документи і пішов до свого автомобіля. Потім він знову підійшов до їх автомобіля і зачитав текст постанови про вчинення адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 заявив клопотання про залучення захисника, але йому було відмовлено. При цьому у позивача було вилучено посвідчення водія, але не було видано тимчасового посвідчення. Додатково свідок пояснив, що ОСОБА_1 заявляв клопотання про допит свідків, але це клопотання також залишилось без уваги. Працівник поліції показував відеозапис, знятий на відеореєстратор.

Суд, заслухавши позивача, допитавши свідка, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законом України.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови інспектора роти №4 УПП м.Полтави лейтенанта поліції Орла С.С. серії АР №694076 від 31 березня 2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн.

Відповідно до вищевказаної постанови, ОСОБА_1 31 березня 2017 року о 08 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом ВАЗ 217030, номерний знак НОМЕР_1, в м.Полтава на вул..К.Шосе, 29, проїхав на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3 ПДР України.

Відповідно до ч.3 ст.288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до положень статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Виходячи зі змісту статей 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП за загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 Кодексу).

Згідно ч.1 ст.257 КУпАП протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема, процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

З 08 серпня 2015 року вказану статтю доповнено частиною другою, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У частині першій статті 277 КУпАП закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, термін «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішенні від 26.05.2015 року № 5-рп/2015.

У наведених вище положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягується до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення (фіксування вчиненого правопорушення) та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Однак, як убачається з матеріалів справи, протокол у справі про адміністративне правопорушення не складався на підставі ч.2 ст.258 КУпАП, а постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача складена на місці вчинення правопорушення тією самою посадовою особою, яка виявила правопорушення.

З огляду на вказане суд зазначає про наступне.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 (надалі - Інструкція).

Згідно п. 3 зазначеної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Тобто, орган поліції у випадку незгоди особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зобов'язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Судом на підставі наявних доказів у справі встановлено, що позивач не погоджувався зі спірною постановою відповідача під час її винесення та з тим, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Таким чином суд уважає, що вказане свідчить про наявність у відповідача обов'язку скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП. Однак, такий протокол останнім складено не було.

Зазначена обставина свідчить про порушення відповідачем приписів вказаної вище Інструкції та ч.5 ст.258 КУпАП.

Крім цього, п. 18 Інструкції визначено, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали про вчинене адміністративне правопорушення відповідно до статті 257 КУпАП надсилаються (надаються) органу (посадовій особі), уповноваженому(ій) розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Проте, справа була розглянута і спірна постанова була винесена відповідачем на місці вчинення правопорушення.

Виходячи зі змісту положень КУпАП суд зазначає, що перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою статті 258, за які адміністративне стягнення накладається та стягується на місці вчинення правопорушення є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Частина перша статті 258 КУпАП не містить посилання на статтю 122 КУпАП. Відповідно, на ці правовідносини не поширюється положення частини третьої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Оскільки на справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, дія положень статті 258 КУпАП не поширюється, тому винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Таким чином суд уважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призвело до порушення процесуальних прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Крім того судом установлено, що постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП виходячи з наступного.

У статті 283 КУпАП закріплено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Однак вказані вимогу закону при винесенні постанови інспектором поліції виконані не були. Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 31 березня 2017 року о 08 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом ВАЗ 217030, номерний знак НОМЕР_1,в м.Полтава на вул..К.Шосе, 29, проїхав на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3 ПДР України.

При цьому п.8.7.3 ПДР містить в собі десять підпунктів, що визначають, які значення мають сигнали світлофора, та на які дозволено рух, а на які - ні.

Однак в оскаржуваній постанові не вказано, на який саме заборонений сигнал світлофора проїхав ОСОБА_1

Крім іншого відповідачем при винесенні постанови не вирішено питання та не зазначено в постанові про посвідчення водія, що було вилучене у позивача.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач у судове засідання не з'явився, будь-яких доказів правомірності свого рішення суду не надав, хоча саме на нього покладений обов'язок доказування правомірності своїх дій та прийнятого ним рішення.

Відповідно п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд уважає, що при складанні оскаржуваної постанови та притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, а тому такі його дії слід визнати протиправними.

Даючи правову оцінку постанові АР №694076 від 31.03.2017 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП в контексті ч.3 ст.2 КАС України суд приходить до висновку, що вказана постанова прийнята всупереч вимогам ст.ст. 279, 280, 285 КУпАП, оскільки при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не було з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також не з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того було порушено право позивача на захист. У зв'язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Таким чином такі вимоги позивача підлягають задоволенню.

Розглянувши вимоги в частині закриття провадження по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд не вбачає підстав для задоволення цих вимог з огляду на наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до положень ст.284 КУпАП, прийняття рішення про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради ропи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Виходячи з принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи все вище викладене суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з указаних підстав.

Керуючись ст.ст. 2, 5-14, 71, 159-163, 171-2, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №4 Управління патрульної поліції у м. Полтава Орла Сергія Сергійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії інспектора роти №4 Управління патрульної поліції у м.Полтава Орла Сергія Сергійовича щодо прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №694076 від 31.03.2017 та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №694076 від 31.03.2017 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП - скасувати.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Н.В.Нагорна