Справа № 2а-7443/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2017 р. м. Київ К/9991/80068/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Борисенко І.В., Шипуліної Т.М.,

за участю секретарі судового засідання Шевчук П.О.,

представника відповідача Варгатюка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укравторесурс"

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року

у справі № 2а-7443/11/2670

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укравторесурс"

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва

про скасування податкових повідомлень рішень,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року Приватне акціонерне товариство "Укравторесурс" (далі - ПАТ "Укравторесурс", товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва (далі - ДПІ, відповідач) про скасування податкових повідомлень - рішень від 14 січня 2011 року № /0 та № /0, якими товариству збільшено суму грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 12500,00 грн. та з податку на прибуток на 15625,00 грн. відповідно.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Укравторесурс", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичною підставою для прийняття податкових повідомлень - рішень, з приводу правомірності яких виник спір, слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті від 29 грудня 2010 року № 1084/1-23-30-00426526 про результати документальної невиїзної перевірки ПАТ "Укравторесурс" () з питань правильності обчислення податкових зобов'язань та податкового кредиту за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року по взаємовідносинам із ТОВ "С.ДЖ.Р.ГРУП" (). Згідно з цими висновками позивач у період, охоплений перевіркою, здійснював сумнівні операції, які не створюють юридичних наслідків, з контрагентом ТОВ "С.ДЖ.Р.ГРУП", що призвело до порушення підпунктів 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (втратив чинність з 01 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 168/97-ВР) та пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР (втратив чинність з 01 квітня 2011 року, за виключенням деяких статей, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 334/94-ВР), наслідком чого стало заниження податку на прибуток на 12500,00 грн. та ПДВ на 10000,00 грн. відповідно. Як на підставу таких висновків ДПІ посилається на інформацію, отриману внаслідок заходів податкового контролю, щодо господарської діяльності ТОВ "С.ДЖ.Р.ГРУП" (використані бази даних АІС та акт перевірки ДПІ у Печерському районі м. Києва від 14 жовтня 2010 року № 823/23-10/34981754 про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ "С.ДЖ.Р.ГРУП" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 серпня 2008 року по 31 травня 2010 року»), згідно якої: ТОВ "С.ДЖ.Р.ГРУП" не має матеріальних та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення підприємницької діяльності, як-то, виробничих потужностей, транспортних засобів, сировини тощо; місцезнаходження вказаної юридичної особи не встановлено; згідно з поясненнями керівника ТОВ "С.ДЖ.Р.ГРУП" гр. ОСОБА_5, наданих старшому слідчому ОВС СВ ПМ ДПА у Житомирській області у межах кримінального провадження № 69-107, порушеного відносно гр. ОСОБА_5 та невстановлених осіб за фактом створення фіктивного суб'єкта підприємницької діяльності - ТОВ "С.ДЖ.Р.ГРУП", наміру здійснювати підприємницьку діяльність не мав, а вказане товариство зареєстрував за винагороду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що фіктивність контрагента ПАТ "Укравторесурс" (ТОВ "С.ДЖ.Р.ГРУП"), неналежність підписів на складених від імені такого контрагента первинних документах, а так само факт порушення кримінальної справи відносно керівника ТОВ "С.ДЖ.Р.ГРУП" є безумовним свідченням про відсутність правових підстав для декларування позивачем в податковому обліку суми валових витрат та податкового кредиту за наслідками таких операцій.

Однак, такі висновком судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів вважає передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 цієї статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями (іншими документами, перелік яких встановлений пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР).

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 цієї ж статті до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з врахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР).

За змістом наведених норм витрати для цілей податкового обліку мають бути здійснені в межах господарської діяльності платника податків та підтверджені первинними документами згідно з вимогами законодавства.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для збільшення в податковому обліку сум валових витрат та (чи) податкового кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В разі надання податковим органом доказів, що документи, на підставі яких платник податків, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 с. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову платника податків щодо протиправності податкового повідомлення-рішення.

У контексті п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Водночас контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.

Як зазначено в п. 38 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України", коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Невиконання обов'язку щодо належного підписання первинного документа, складеного однією особою і переданого іншій особі (зокрема податкової накладної) може позбавляти цю накладну статусу первинного документа або в разі обізнаності контрагента з відсутністю повноважень щодо складання такого документа, або в разі фактичної відсутності господарської операції.

При цьому відсутність об'єктивної змоги переконатися у недостовірності первинного документа чи окремих його реквізитів (зокрема підпису, прізвища особи, що здійснює операцію, тощо) під час його отримання чи протягом найближчого часу виключає притягнення до відповідальності особи, яка використала такий документ у податковому обліку.

В цьому випадку дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентом, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платник ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Обставини фіктивності та інших недоліків правового статусу контрагентів платника податків, а так само щодо невиконання ними своїх податкових обов'язків підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що свідчать про нереальність господарської операції або відсутність її економічного змісту.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (частини 1-3 цієї статті).

Частиною 1 ст. 69 цього Кодексу встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Заперечуючи проти наданих податковим органом доказів, що спростовують достовірність даних податкового обліку підприємства, ПАТ "Укравторесурс" на підтвердження існування факту господарської операції та її дійсний економічний зміст надало суду: договір підряду від 03 березня 2009 року б/н; визначену відповідно до ДБН Д договірну ціну станом на 03 березня 2009 року; відомості ресурсів до локального кошторису № 2-1-1 на ремонт огорожі; довідку виконаних підрядних робіт за березень 2009 року, акт приймання виконаних робіт № 1 за формою КБ 2; підсумкові відомості ресурсів (витрати по факту); податкову накладну; платіжні документи; оборотно - сальдові відомості по рахунку 103, на якому відображена огорожа, відносно якої проводилися ремонтні роботи;

Вказаним документам, копії яких додані ПАТ "Укравторесурс" до матеріалів справи на підтвердження реального характеру поставки підприємству від ТОВ "С.ДЖ.Р.ГРУП" послуг, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України не дали належної оцінки, як не перевірили наявність/відсутність вироку суду у кримінальному проваджені № 69-107 про притягнення винних осіб за злочин, передбачений ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, як свідчення безумовної вини цих осіб у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судове рішення у цій справі, не перевірили та не встановили тих обставин, які є необхідними для правильного вирішення спору, а суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, то ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи зазначені вище порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняте обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укравторесурс" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року у справі № 2а-7443/11/2670 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.І. Бившева

Судді І.В. Борисенко

Т.М. Шипуліна