Справа № 815/7063/16
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/7063/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Кравця О.О.
судді -Домусчі С. Д.
судді - за участю секретаряКоваля М.П. Левицької З.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2017 р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним ,скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції в Одеській області та просив визнати протиправним та скасувати наказ від 14.11.2016р. №5181/к «Про звільнення ОСОБА_5.», поновити на посаді начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області та стягнути на користь позивача з Головного територіального управління юстиції в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною постановою представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, та просив її скасувати та прийняти нову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. N 889-VIII, який набув чинності з 01.05.2016р., визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, а також порядок реалізації громадянами України права доступу до державної служби.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну службу» встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку зі вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв'язку зі вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною 1 ст.86 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб'єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Згідно з ч.2 зазначеної статті державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом.

Судами 1-ої та апеляційної інстанцій було встановлено, що Наказом Міністра юстиції України Павла Петренко №1973/к від 22.06.2015р. ОСОБА_5 було призначено на посаду начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

23.04.2016 року керівництво Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в тому числі ОСОБА_5, запросили до Міністерства юстиції України де ним, було написано заяву про звільнення за власним бажанням, яка не відповідала дійсному волевиявленню, у заяві не було вказано дати її складання та дати, з якої Позивач має бажання звільнитися з державної служби, заяву не була зареєстрована відповідно до вимог Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 973/5 від 02.07.2012 року (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції України № 565/5 від 25.03.2014 року).

Належних та достатніх доказів написання заяви під тиском керівника Департаменту персоналу Міністерства юстиції України Сови Н.П. позивачем не надано.

Наказом заступника Міністра юстиції України - керівника апарату Ганни Онищенко « Про звільнення ОСОБА_5.» №5184/к від 14.11.2016р. ОСОБА_5 звільнено з посади начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області 15 листопада 2016 року за власним бажанням з достроковим припиненням державної служби, частина 2 ст.86 Закону України «Про державну службу», після чого було призначено ОСОБА_6.

Згідно п.1.1. Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 973/5 від 02.07.2012 року (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції України № 565/5 від 25.03.2014 року)(далі -Інструкції) вона встановлює єдині вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами в Міністерстві юстиції України (далі - Міністерства) незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням.

Згідно п. 2.2. Інструкції право видання документів, їх підписання, погодження, затвердження регламентується Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим Указом Президента України № 395/2011 від 06.04.2011 року, положеннями про структурні підрозділи апарату Міністерства та посадовими інструкціями. Підставою для створення документів у Міністерстві є необхідність засвідчення наявності і змісту управлінських дій, передавання, зберігання й використання інформації протягом певного часу або постійно.

Згідно п. п. 2.11., 10.3. Інструкції документ повинен містити обов'язкові для певного його виду реквізити, що розміщуються в установленому порядку, а саме: найменування установи - автора документа, назву виду документа (крім листів), дату, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту, текст, підпис. Якщо документ складено не на бланку, дата зазначається нижче підпису ліворуч. Дата документа проставляється посадовою особою, яка його підписує або затверджує.

Згідно п. п. 11.1., 11.2. Інструкції індексація документів полягає у присвоєнні їм умовних позначень - індексів, які надаються документам під час їх реєстрації. Документи реєструються в межах груп у залежності від кореспондента на підставі номенклатури.

Відомості про індексацію «документу» - «заяви» Позивача Відповідачем не надані, в самому документі відсутні.

Згідно п. п. 16.1., 16.2. Інструкції резолюція - це напис на документі, зроблений керівництвом Міністерства, що містить вказівки щодо виконання документа. Резолюція складається з таких елементів: прізвище, ініціали виконавця (виконавців), зміст доручення, термін виконання, особистий підпис Міністра або його заступників, дата. У разі коли доручення дано кільком посадовим особам, головним виконавцем є особа, зазначена у дорученні першою, якщо в документі не обумовлено інше. Для виконання доручення їй надається право скликати інших виконавців і координувати їх роботу.

В даному випадку в заяві Позивача відсутні реквізити резолюції: прізвище, ініціали виконавця (виконавців), зміст доручення, термін виконання, особистий підпис Міністра або його заступників - має місце лише підпис невідомої особи без зазначення посади, прізвища, ім'я, по-батькові.

Всупереч вимогам п.25.4. Інструкції на документі відсутня відмітка про надходження документа до Міністерства, яка проставляється за допомогою штампа на лицьовому полі у правому кутку нижнього поля першого аркуша оригіналу документа. Елементами зазначеного реквізиту є найменування Міністерства, реєстраційний індекс, дата (у разі потреби - година і хвилини) надходження документа, або зазначена інформація наноситься за допомогою штрих-коду.

Згідно п. п. 28.1., 30.3.1., 30.3.3. Інструкції документообіг установи - це проходження документів в установі з моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення. Документи незалежно від способу фіксації та відтворення інформації проходять і опрацьовуються в Міністерстві на єдиних організаційних та правових засадах організації документообігу. Реєстрація документів - це фіксація факту створення або надходження документа шляхом проставлення на ньому умовного позначення - реєстраційного індексу з подальшим записом у реєстраційних формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів провадиться з метою забезпечення їх обліку, контролю виконання і оперативного використання наявної в документах інформації. Реєстрації підлягають всі документи, що потребують обліку, виконання й використання з довідковою метою (розпорядчі, планові, звітні, обліково-статистичні, бухгалтерські, фінансові тощо), як ті, що створюються і використовуються в Міністерстві, так і ті, що надходять. Реєстрації підлягають як традиційні машинописні (рукописні) документи, так і створені за допомогою ПК.

Вимоги до створення, змісту, реквізитів, реєстрації, накладення резолюції, виконання документу, викладені в Інструкції, відповідають Національному стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженому наказом Держспоживстандарту України №55 від 07.04.2003 року, Державному класифікатору управлінської документації ДК 010-98, затвердженому наказом Держстандарту України №1024 від 31.12.1998 року.

Відповідно до абз.10 п.3 Порядку ведення особових справ державних службовців в органах виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 731, заяви про призначення, переміщення на іншу посаду, продовження терміну перебування на державній службі (для державних службовців, які займають посади першої категорії), звільнення з посади оформляються власноручно і підписуються із зазначенням дати. За змістом заяви керівником органу виконавчої влади приймається відповідне рішення, на підставі якого кадрова служба готує наказ (розпорядження)

Посада Державного секретаря Міністерства юстиції України була введена Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р.N 889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016р.

Відповідно до положень розділу ІХ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» повноваження Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств до призначення на посади осіб за результатами конкурсу в порядку, визначеному цим Законом, виконують відповідно Міністр Кабінету Міністрів України та його заступники, заступники міністрів - керівники апаратів, але не довше ніж до 01 січня 2017 року.

Судом 1-ої інстанції було також встановлено , що з 01.05.2016р. в апараті Міністерства юстиції України було введено посаду Державного секретаря Міністерства юстиції України, обовязки якого виконувала заступник Міністра керівник апарату Ганна Онищенко, до повноважень якої відповідно до Закону України «Про державну службу» віднесено призначення на посади та звільнення з посад у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців апарату міністерства.

Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта, що у наказі про звільнення позивача зазначено одразу дві підстави для звільнення: за ініціативою державного службовця (власне бажання) - ч. І ст.86 Закону та за угодою сторін - ч. 2 ст. 86 Закону, що є протиправним, так як безпідставно були зазначені одразу дві підстави для звільнення , норма Закону про необхідність попередження про звільнення за ініціативою державного службовця за 14 календарних днів до дня звільнення є гарантією як для суб'єкта призначення, у розпорядженні якого є 14 днів для того, щоб організувати роботу з урахуванням звільнення державного службовця, так і для державного службовця, який протягом цих 14 днів має можливість відізвати свою заяву про звільнення, а також наказ у порушення ІХ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» був підписаний не виконувачем обов'язків Державного секретаря Міністерства юстиції України, а заступником Міністра - керівником апарату, яка дійсно виконувала ці функції.

Крім того, апеляційний суд вважає , що відсутність реєстрації вказаної заяви та відмітки про надходження документу до Міністерства, на порушення вимог Порядку ведення особових справ державних службовців в органах виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 731 та Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 973/5 від 02.07.2012 року (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції України № 565/5 від 25.03.2014 року), та вказує на відсутність її правових наслідків, що в свою чергу унеможливило подачу заяву про її відкликання.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 01.04.1994 року N 4, від 26.10.1995 року № 18, від 25.05.1998 року № 15) судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП України).

Відповідно до ст.235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_5 складала 565,32 грн.

Позивача звільнили з роботи 15.11.2016 року. Період вимушеного прогулу з 16.11.2016 року по 25.04.2017 року складає 109 робочих днів.

Згідно із правовим висновком зазначеним у Постанові ВСУ від 14 січня 2014 року по справі №21-395а13: суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Крім того,відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю),який працівник мав в цей час.

Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р.( зі змінами та доповненнями ,діючими на момент виникнення правовідносин) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з п.4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 53 Рішення ЄСПЛ по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03); при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими

Згідно із п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку,що наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі, наказ заступника Міністра юстиції України - керівника апарату Онищенко Г. «Про звільнення ОСОБА_5.» №5184/к від 14.11.2016 року є протиправним , позивача слід поновити на посаді начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області та, із врахуванням виходу за межі позовних вимог ,для повного захисту прав та законних інтересів позивача, зобов'язати Головне територіальне управління юстиції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі суми - 62 185,2 грн., а зворотній висновок суду 1-ої інстанції є помилковим.

Згідно п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 3. ч.1. ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про необхідність скасувати постанову суду 1-ої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Керуючись ст.11, ч.1 ст. 195,196, 198, 202, ч.2 ст. 205, ч.1 ст.207, ст. 210, ст.211, ст. 212, ч. 3 ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2017 р. - скасувати.

Прийняти нову постанову :

Адміністративний позов ОСОБА_5 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати наказ заступника Міністра юстиції України - керівника апарату Онищенко Г. «Про звільнення ОСОБА_5.» №5184/к від 14.11.2016 року та поновити ОСОБА_5 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі суми - 62 185,2 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя-доповідач Кравець О.О.

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.