Справа № 348/2347/16-а
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 рокуЛьвів№ 876/3217/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій проиправними та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

13.12.2016 ОСОБА_3 звернулася в суд із адміністративним позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо припинення їй з 01.04.2015 по 26.10.2016 виплати пенсії по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати виплатити таку пенсію з 01.06.2015 по 26.10.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.04.2005 їй встановлено III групу інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"». На даний час перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області. До 26.10.2016 вона працювала на різних посадах державної служби в органах державної влади та на підставі статті 38 КзПП України припинила роботу на посаді головного спеціаліста Надвірнянського відділу обслуговування громадян Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області за власним бажанням, у зв'язку із виходом на пенсію. Її загальний стаж роботи становить 39 років 04 місяці 10 днів, з якого стаж на державній службі - 19 років. З 01.04.2015 по 26.10.2016 пенсію по інвалідності III групи їй не виплачували. 07.12.2016 вона звернулася до відповідача з заявою, зокрема щодо нарахування та виплати їй пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"» у період з 01.04.2015 по 26.10.2016, однак листом від 12.12.2016 № 372/С-15 їй було у цьому відмовлено, оскільки чинним законодавством України не передбачено нарахування та виплата пенсії працюючого державного службовця. Вважає, що така відмова є неправомірною, оскільки з 01.06.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу».

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2017 позов задоволено повіністю.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що у період з 01 квітня 2015 року посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії х соціального захисту»), у період роботи на посадах, які відносяться до посад державної служби, пенсії, призначені відповідно до законодавства України не виплачуються. Таким чином, оскільки позивач працювала на посаді, яка відноситься до посад державної служби, на яку поширюються норми Законів України «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про державну службу», підстав для виплати пенсії з 01.04.2015 не було, а тому жодних підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) управління Пенсійного фонду не має.

Крім того, вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду посилаючись на ст. 99, 100 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

Позивач подала письмові заперечення та просить справу слухати у її відсутності.

Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та з 13.04.2005 їй призначено пенсію по інвалідності за загальним захворюванням - ІІІ група інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після призначення пенсії до 26.10.2016 позивач продовжувала працювати на різних посадах в органах державної влади. 26.10.2016 вона припинила роботу на посаді головного спеціаліста Надвірнянського відділу обслуговування громадян Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджується трудовою книжкою, копія якої міститься в матеріалах справи.

З 01.04.2015 по 26.10.2016 позивачу припинено виплату пенсію по інвалідності ІІІ групи.

07.12.2016 позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила нарахувати та виплатити їй пенсію по інвалідності за період з 01.04.2015 по 26.10. 2016 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви ОСОБА_3 відповідачем направлено позивачу листа від 12.12.2016 № 372/С-15 про відмову в поновленні та виплаті пенсії, оскільки з 01.04.2015 чинним законодавством не передбачено виплату пенсії працюючому державному службовцю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача, оскільки з 1 квітня 2015 року посада, на якій працювала позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених спеціальним законом, у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47, ст. 54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 квітня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні та починаючи з вказаного періоду право позивача на отримання пенсії порушено. При цьому, з 1 квітня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до вищезазначеного Закону підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 (далі - Закон № 213-VIII) абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 викладено в такій редакції:

«Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення, зокрема пенсії у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу» пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Аналогічні зміни внесено до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII цей Закон набирає чинності з 1 квітня 2015 року.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 (далі - Закон № 911-VIII) абзаци 2 та 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 викладено в такій редакції:

«Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання) не виплачуються».

Аналогічні зміни внесено до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII цей Закон набирає чинності з 01 січня 2016 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведені правові норми та те, що позивач працював на посаді, на яку розповсюджується дія Закону України «Про державну службу», то відповідно до Закону № 213-VІІІ та Закону № 911-VІІІ в період з 01 квітня 2015 року по 26 жовтня 2016 року виплата пенсії позивачу не здійснюється, тому відповідач, припинивши з 01 квітня 2015 року виплату пенсії позивачу діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При вирішенні спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції посилається на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014, в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що позивачем пропущено строк звернення до суду, судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в цілому.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 94 КАС України, судовий збір присудженню з позивача на користь відповідача, як суб'єкта владних повноважень, не підлягає.

З огляду на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 41, 94, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року у справі № 348/2347/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Постанова в повному обсязі складена та підписана 03.05.2017.