Справа № 816/534/17
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року Справа № 816/534/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мекенченко М. А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Сиромятнікова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 399 від 22.03.2017 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності"; визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 104 о/с від 24.03.2017 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби); поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Великобагачанського відділення поліції Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 24 березня 2017 року; стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що застосоване стягнення у вигляді його звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу і не співрозмірне вчиненому правопорушенню. Окрім того, на думку позивача, відповідач не врахував попередньої поведінки особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу і середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на те, що ОСОБА_1 вчинив порушення службової дисципліни у вигляді грубого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Службове розслідування проведено з дотриманням встановленого порядку. Окрім того, представник відповідача посилався на лист Національної поліції України № 1529/01/12-2017 від 10.02.2017, яким голова Національної поліції України вимагає від керівників усіх рівнів уживати жорстких заходів реагування до поліцейських, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, у вигляді безальтернативного звільнення зі служби.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача та дослідивши матеріли справи суд встановив наступне.

Службовим розслідуванням за фактом надходження до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області постанови Київського районного суду м. Полтава щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП капітаном поліції ОСОБА_1 встановлено, що факт керування ОСОБА_1 13.07.2016 автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з НОМЕР_2 в стані алкогольного сп'яніння та притягнення його за даним фактом до адміністративної відповідальності знайшов своє підтвердження (висновок службового розслідування, а.с. 35 - 38).

Наказом Головного Управління Національної поліції в Полтавській області № 399 від 22.03.2017, реалізованим наказом 104 о/с від 24.03.2017 за порушення вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", що виразилося у недотриманні законодавства, а саме вчинення грубого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дільничного офіцера поліції сектору превенції Великобагачанського відділення поліції Миргородського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національній поліції (а.с. 48, 50).

Позивач не погодився із зазначеними наказами та оскаржив їх до суду.

Перевіряючи правомірність оскаржених наказів суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, шостої статті 6 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зважаючи на пункт 3 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано.

Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п.70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії"; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 04 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії".

При цьому стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини виробив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь - якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовими питаннями правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки"; п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру"; п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі "Брайєн проти Об'єданого Королівства; п. 4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 08 березня 1994 року у спрві "Ісксон та 8 інших проти Об'єднаного королівства"; п. 47 -56 рішення від 2 грудня 2010 року у справі "Путтер проти Болгарії".

Частиною першою статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За приписами статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з оскарженого наказу № 104 о/с від 24.03.2017 (а.с. 48) ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

До набрання чинності Дисциплінарним статутом Національної поліції України діє Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений законом України від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції (254к/96-ВР) і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, серед іншого, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Надаючи оцінку вчиненому ОСОБА_1 правопорушенню суд погоджується з кваліфікацією його відповідачем як порушення службової дисципліни, оскільки поведінка поліцейського у позаслужбовий час також має відповідати вимогам Дисциплінарного статуту. Разом з тим, суд не може погодитися із безальтернативним застосуванням у даному випадку крайнього заходу дисциплінарного впливу з огляду на наступне.

Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно частини 10 статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Частиною 15 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Безальтернативні підстави для звільнення зі служби в поліції встановлені статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, а саме: поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Тобто законодавець визначив лише корупційні адміністративні правопорушення як підставу для обовя'зкового звільнення. Застосування звільнення працівника поліції за інше адміністративне правопорушення, як безальтернативного заходу дисциплінарного стягнення, без врахування всіх обставин, передбачених Дисциплінарним статутом, є по суті довільним тлумаченням вищезазначеної норми.

За таких обставин відповідач мав не просто констатувати факт порушення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а і проаналізувати обставини, передбачені ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту.

Як вбачається з матеріалів службового розслідування, відповідач ці обставини не досліджував, оскільки на його думку вчинене позивачем порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП є несумісним з можливістю подальшого проходження служби в Національній поліції. (арк. 3 висковку службового розслідування, а.с. 37).

Між тим суд вважає за необхідне взяти до уваги обставини, передбачені ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту.

Так, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 у справі № 816/1257/16, що набрала законної сили (а.с. 21-26), встановлено що за період служби в Національній поліції та в займаній посаді ОСОБА_1 зарекомендував себе, як грамотний фахівець, ініціативний, принциповий та дисциплінований працівник. Уміє будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатний працювати над усуненням особистих недоліків. До виконання поставлених завдань відноситься з почуттям високої відповідальності. При вирішенні службових питань проявляє сміливість, рішучість, розумну ініціативу та наполегливість, правильно організовує і спрямовує зусилля співробітників кримінального блоку на виконання завдань з розкриття злочинів. Приділяє особливу увагу дисципліні і законності у підпорядкованому підрозділі. За звітний період відділом кримінальної поліції Кобеляцького відділу розкрито 52 злочини, встановлено місцезнаходження 15 осіб, які перебували в розшуку, виконано 128 окремих доручень слідчих.

Зазначена характеристика датується червнем 2016 року, тобто місяцем, що передував місяцю, в якому позивачем було вчинено правопорушення.

Крім того, як вбачається з наданого відповідачем послужного списку ОСОБА_1, останній мав неодноразові заохочення за сумлінну службу. Зокрема, 19.12.2013 був занесений на дошку пошани, а 28.04.2015 йому достроково присвоєно спеціальне звання (а.с. 61). Також він брав участь в антитерористичній операції (а.с. 60).

На момент застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, він в силу статті 18 Дисциплінарного статуту вважався таким, що не має дисциплінарних стягнень.

Тяжкість проступку і обставини вчиненого правопорушення, на думку суду, також не дають підстав для безальтернативного звільнення позивача з національної поліції.

Так, випадків зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями, як і подібних випадків керування ним транспортними засобами у стані алкогольного сп'яніння службовим розслідуванням встановлено не було, шкоди правам та інтересам інших осіб вчиненим правопорушенням також заподіяно не було. Посилання позивача на те, що він лише заїжджав у свій двір також залишилися поза увагою відповідача, який їх ані спростував, ані підтвердив.

Стягнення у вигляді штрафу позивач виконав добровільно, що підтверджується матеріалами справи і не заперечується відповідачем, тобто в повній мірі поніс адміністративну відповідальність за скоєне правопорушення.

Оцінюючи рішення Головного управління Національної поліції у Полтавській області про застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу дисциплінарного впливу у вигляді звільнення зі служби у суду виникли небезпідставні сумніви у неупередженому ставленні до особи позивача з огляду на те, як була проведена його атестація у червні 2016 року (що було предметом розгляду у справі Полтавського окружного адміністративного суду № 816/1257/16), а також на те, як склалася його подальша кар'єра після поновлення на службі в Національній поліції згідно постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 у справі № 816/1257/16.

Так, згідно дослідженого судом послужного списку ОСОБА_1 (а.с. 52 - 67) після поновлення його на посаді заступника начальника Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області - начальника відділу кримінальної поліції наказом № 342 о/с від 17.10.2016, 23.12.2016 наказом № 478 о/с його призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лубенського відділу поліції. Наказом № 54 о/с від 17.02.2017 ОСОБА_1 призначено на посаду дільничого офіцера поліції сектору превенції Великобагачанського відділення поліції Миргородського відділу поліції ГУНП.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 дійсно вчинив порушення службової дисципліни, проте застосування до нього крайнього заходу дисциплінарного впливу у вигляді звільнення зі служби без врахування попередньої поведінки особи, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівня її кваліфікації, а також обставин скоєння проступку та заподіяної ним шкоди суд вважає неправомірним.

Відтак, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Згідно абзацу 5 пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Так, середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки від 03 травня 2017 року № 517/115/29/01/2017 (а.с. 69) розрахунок середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 169,35 грн.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 24.03.2017 по 03.05.2017 складає 4403 (чотири тисячі чотириста три) гривні 10 (десять) копійок.

Пунктом 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин суд вважає за необхідне допустити постанову до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 4403 (чотири тисячі чотириста три) гривні 10 (десять) копійок.

Вирішуючи питання відшкодування позивачу витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як зазначено в частині 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат на правову допомогу відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

Частиною 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ встановлено Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" в редакції закону № 1774-VIII від 06.12.2016

Статтею 1 цього закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2017 рік з 01.01.2017 встановлено у розмірі 1600 грн. Тому граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за годину участі особи, яка надавала правову допомогу складає 640 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу суду надано договір про надання правової допомоги від 19 липня 2016, укладений між позивачем і адвокатом ОСОБА_2, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 813, виданого 21.10.2010 Полтавською обласною кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури (а.с. 20)., довідку - розрахунок (а.с. 71), а також квитанцію № 56 від 12.04.2017 про сплату ОСОБА_1 гонорару адвоката в розмірі 4513,40 грн. (а.с. 72).

Перевіряючи правильність здійсненого розрахунку витрат часу адвоката на надання правової допомоги позивачу суд дійшов висновку про їх часткове завищення. І, враховуючи, що Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено застосування прожиткового мінімуму, встановленого саме на 01.01.2017, приходить до висновку про необхідність відшкодування витрат позивача на правову допомогу саме в розмірі 3200 грн. (5 годин по 640 грн.).

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 399 від 22.03.2017 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 104 о/с від 24.03.2017 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Великобагачанського відділення поліції Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 24 березня 2017 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.03.2017 по 03.05.2017 у розмірі 4403 (чотири тисячі чотириста три) гривні 10 (десять) копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області витрати на правову допомогу в розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень.

Постанова в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 10.05.2017.

Суддя К.І. Клочко