Справа № 2-а-4589/09/1570
Суддя: Алєксєєв В.О.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2011 р.Справа № 2-а-4589/09/1570

Категорія:5.4Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Алєксєєва В.О.

суддів Бітова А.І.,

ОСОБА_1

при секретарі Кауновій Ю.С.

з участю: представника Татарбунарської районної санітарно-епідеміологічної станції в Одеській області ОСОБА_2, представника Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Татарбунарської районної санітарно-епідеміологічної станції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2009 року у справі за позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області до Татарбунарської районної санітарно-епідеміологічної станції в Одеській області про стягнення санкцій,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2009 року Державна інспекція з контролю за цінами в Одеській області звернулась до суду з позовом до Татарбунарської районної санітарно-епідеміологічної станції в Одеській області (далі Татарбунарська районна СЕС) про стягнення санкцій (необгрунтовано отриманої виручки у розмірі 11 654, 70 грн.; штрафу у сумі 23 309, 40 грн.).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що Татарбунарська районна СЕС в період з 01 листопада 2005 року по 09 лютого 2006 року при застосуванні тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються за плату установами і закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1351 від 27 серпня 2003 року, нараховувала непередбачену законодавством націнку у розмірі 20 відсотків до вартості послуг, в результаті чого необгрунтовано отримала 5 777 грн. Крім того, відповідачем застосовувались завищені тарифи та необгрунтовано стягувалась плата за послуги, які виключені з переліку платних послуг, в результаті чого зайво отримано 5 877,70 грн. На підставі встановленого, позивачем було прийнято рішення №723 від 14 грудня 2006 року про вилучення у Татарбунарської районної СЕС необгрунтовано отриманої виручки у сумі 11 654, 70 грн. зі штрафом в двократному розмірі. Позивач також зазначив, що Татарбунарська районна СЕС звернулась до господарського суду Одеської області з адміністративним позовом про визнання рішення Інспекції нечинним, проте 21 січня 2009 року Одеським апеляційним адміністративним судом було скасовано рішення суду першої інстанції, а вказане рішення Інспекції визнано дійсним.

Також, позивач надав клопотання про поновлення строку для подання адміністративного позову, зазначивши, що він був пропущений з причин оскарження відповідачем рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області №723 від 14 грудня 2006 року у господарському суді Одеської області та рішення з цієї справи набрало чинності лише 21 січня 2009 року.

Справу розглянуто у відсутність відповідача, належним чином повідомленого про дату, час, та місце судового засідання.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2009 року адміністративний позов Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області до Татарбунарської районної СЕС про стягнення 34 964, 10 грн. задоволений повністю.

Стягнуто з Татарбунарської районної СЕС до державного бюджету суму необґрунтовано отриманої виручки та штрафу у розмірі 34 964, 10 грн.

В апеляційній скарзі Татарбунарської районної СЕС ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також у звязку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Татарбунарської районної СЕС, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Державною інспекцією з контролю за цінами в Одеській області з 26 жовтня по 24 листопада 2006 року була проведена перевірка дотримання порядку формування тарифів на санітарно-епідеміологічні послуги, які надаються Татарбунарської районною СЕС, за результатами якої було складено акт №001031 від 24 листопада 2006 року.

Під час перевірки позивачем було встановлено, що в порушення Постанови Кабінету Міністрів України №1351 від 27 серпня 2006 року "Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються за плату установами і закладами державної санітарно-епідеміологічної служби" у період з 01 листопада 2005 року по 09 лютого 2006 року відповідачем нараховувалась непередбачена законодавством націнка у розмірі 20 відсотків до фіксованих тарифів у вигляді податку на додану вартість, що призвело до необгрунтованого отримання коштів з фізичних та юридичних осіб, яким надавались відповідні послуги, на загальну суму 5 777 грн.

Також, перевіркою встановлено, що відповідачем застосовувались завищені тарифи та необгрунтовано стягувалась плата за послуги, які виключені з переліку платних послуг, в результаті чого зайво отримано 5 877,70 грн.

На підставі матеріалів проведеної перевірки, Державною інспекцією з контролю за цінами в Одеській області було прийнято рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін №723 від 14 грудня 2006 року, яким вирішено вилучити у Татарбунарської районної СЕС суму необгрунтовано отриманих коштів у розмірі 11 654,70 грн. та штраф у сумі 23 309,40 грн.

У лютому 2007 року Державна санітарно-епідеміологічна служба Татарбунарського району Одеської області звернулась до господарського суду Одеської області з позовом про визнання незаконним та скасування рішення №723 від 14 грудня 2006 року про вилучення у доход державного бюджету 11 654,70 грн. та 23 309,40 грн.

Постановою господарського суду Одеської області від 15 червня 2007 року позовні вимоги Державної санітарно-епідеміологічної служби Татарбунарського районного суду Одеської області задоволено.

Не погодившись зі вказаною постановою, Державна інспекція з контролю за цінами в Одеській області звернулась з апеляційною скаргою до Одеського апеляційною адміністративного суду, за результатами розгляду якої постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2009 року вищевказана постанова господарського суду була скасована та прийнята нова, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Вказаною постановою Одеського апеляційного адміністративного суду (від 21 січня 2009 року) встановлено, що рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області №723 від 14 грудня 2006 року про застосування до Татарбунарської районної СЕС економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є правильним.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що правомірність рішення про стягнення з відповідача штрафних санкцій у заявленому розмірі підтверджена постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2009 року, у звязку з чим, позовні вимоги належить задовольнити.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72, ч.4 ст. 202, 254, 255 КАС України.

В апеляційній скарзі Татарбунарської районної СЕС вказується, що суд першої інстанції у порушення процесуальних норм розглянув справу без участі апелянта, чим позбавив останнього можливості обґрунтувати свою правову позицію.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Разом з тим, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, яке, на думку апелянта, полягає в розгляді справи без його участі, апелянт не наводить жодної обставини, яка б вказувала на те, що його участь у справі могла б вплинути на рішення суду першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі зазначається про позбавлення апелянта можливості надати докази, однак до цієї скарги не додано жодного доказу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що суд тричі відкладав розгляд справи за клопотанням апелянта і лише після подання апелянтом четвертої заяви про відкладення розгляду справи розглянув справу, при цьому будь-якого заперечення на позов апелянт не надав.

Згідно ст.ст. 254, 255 КАС України рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення і є обовязковим для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2009 року рішення про застосування до відповідача економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін визнано правильним.

Частиною 1 ст. 72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, висновки суду першої інстанції про необхідність у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суму необґрунтованої виручки та штрафу у сумі 34 964, 10 грн. є правильними.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Татарбунарської районної санітарно-епідеміологічної станції в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 лютого 2011 року.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: