Справа № 820/6069/16
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 р.Справа № 820/6069/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2016р. по справі № 820/6069/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новінтех"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Науково-виробниче підприємство "НОВІНТЕХ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 13.10.2016р. № та № 1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2016р. по справі № 820/6069/16 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою позов у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при розгляді даної справи норм матеріального і процесуального права, а також неповноту дослідження обставин у справі.

Позивач подав через канцелярію суду письмові заперечення, відповідно до яких проти задоволення апеляційної скарги заперечує у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 27.04.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. На обліку як платник податків підприємство перебуває в Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

Головним управлінням ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.

Результати перевірки оформлені актом від 17.06.2016р. № 332/20-40-14-02-07/22634952 (а.с. 11-104 т. 1).

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено висновок про порушення позивачем: п.44. 1 ст.44, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 , п. 188.1 п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6. ст. 198 ПК України, заниження суми податкових зобов'язань по ПДВ у загальній сумі 77835 грн., в тому числі за лютий 2015року - 2 203 грн., березень 2015 року - 799,0 грн., квітень 2015 року - 211 грн., травень 2015 року - 66487,0 грн., липень 2015 року - 5012,0 грн., серпень 2015 року - 2468 грн., вересень 2015 року 347 грн., листопад 2015 року - 308 грн. та неправомірне віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 585861,83грн. в тому числі у січні 2015року в сумі 25 933, 0 грн., лютому 2015 року в сумі 94414,0 грн., за березень 2015 року в сумі 66092 грн., за квітень 2015 року в сумі 128210 грн., за травень 2015 року в розмірі 94322 грн., за червень 2015 року в розмірі 93754,0 грн., за липень 2015р. в розмірі 23614,0 грн., за серпень 2015 року в сумі 1023 грн., за листопад 2015року в розмірі 33 500,0 грн., за грудень 2015р. в розмірі 25 000 грн., що призвело до завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податковою кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.24) на 16533 грн. та заниження сумі податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (ряд.25) на 647163,83 грн.; п.44.1, п.44, 2 ст.44, пп. 14.1.36 п.14.1 ст.14, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135 ПК України (у редакції Закону України від 28. 12.2014р.), ст.4 Закону України від "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" (далі - П(С)БО 1), Національного Положення (стандарту) бухгалтерського обліку "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. № 318 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції У країни 19.01.2000р. за № 27/4248 (далі - П(С)БО 16, 15), в результаті чого занижено податок на прибуток па загальну суму 527991 грн., а саме: за 2015 рік на суму 527991 грн. (завищення віднесення складу витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, суму у розмірі 2933283 грн.).

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки, податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 18.07.2016р.: № (а.с. 123, т. 1), яким позивачу нараховано податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств (за основним платежем) в розмірі 527991 грн.; № (а.с. 124, том 1), яким позивачу нараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 829621,25 грн. (в тому числі за основним платежем - 663697 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 165924, 25 грн.) .

За результатами адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, ГУ ДФС України в Харківській області рішення скасовані та прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.10.2016р.: № 1 (а.с. 139, том 1), згідно якого позивачу нараховано податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств (основний платіж) в розмірі 494491 грн.; № (а.с. 140, том 1), згідно якого позивачу нараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 786710 грн. (в тому числі за основним платежем - 629368 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 157342 грн.

Позивач оскаржив до суду податкові повідомлення-рішення від 13.10.2016р. № та № 1.

З дослідженого акту перевірки та рішень, прийнятих за результатами адміністративного оскарження, слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, слугувало відображене в акті судження про те, що господарські правовідносини позивача у перевіреному періоді з ТОВ "Голден Київ Груп", ТОВ "Інтерстрой ХХІ", ТОВ "Баліта", ТОВ "Максус Трейд", ТОВ Меран Пром", ТОВ "ФК "Сінтез", ТОВ "Нео Текс", ТОВ "Спецстрой-Киїі", ТОВ "Техпромсталь", ТОВ "Честерлюкс" мають ознаки сумнівності, що пов'язано із недоліками господарської діяльності контрагентів та фактичною відсутністю її здійснення.

На вказані доводи відповідач посилався як у акті перевірки, так і в запереченнях на адміністративний позов, поданих до суду першої інстанції, а також і у доводах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством, є бухгалтерський облік, на даних якого ґрунтуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Таким чином, первинні документи, що фіксують здійснення господарських операцій, є основою для податкового обліку.

Такий висновок узгоджується з положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, якими визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За приписами пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, що діяв в перевіреному періоді) в податковому обліку під витратами слід розуміти суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Конкретний склад витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, та порядок їх визначення регламентовано в ст. 138 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг. При цьому суд зазначає, що за змістом п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, та витрати, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, визначальною ознакою витрат в податковому обліку є їх безпосередній зв'язок з господарською діяльністю платника податку.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій.

Порядок формування податкового кредиту встановлено Податковим кодексом України, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 якого податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця видається податкова накладна, яка є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. При цьому суд звертає увагу, що дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинно здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "Голден Київ Груп" укладені усні договори, за якими в лютому 2015 року, березні 2015 року, квітні 2015 року, травні 2015 року, червні 2015 року здійснені поставки товару позивачу на загальну суму ПДВ 228 733, 14 грн.

Згідно до ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи із змісту цієї норми, наслідками за договором постачання товару є перехід права власності на товар від постачальника до покупця за певну грошову суму.

На виконання умов договорів поставки ТОВ "Науково-виробниче підприємство "НОВІНТЕХ" придбав у ТОВ "Голден Київ Груп", товарно-матеріальні цінності, що підтверджується, що підтверджується виданими ТОВ "Голден Київ Груп" позивачу рахунками -фактурами, у яких вміщується перелік товарів, , їх кількість і пропонована ціна, по якій вони поставляються і відомості про відправника і одержувача, а також копіями видаткових накладних (а.с. 203-250, т.1, а.с. 1-99 т.2).

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З досліджених у судовому засданні копій видаткових накладних судом встановлено, що вони відповідають вимогам, передбаченим ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки містять всі необхідні обов'язвові реквізити, підписані представниками сторін договору, в тому числі, від імені ТОВ "Голден Київ Груп" - директором Соколовським М.

Також у ході виконання договору позивач отримав від ТОВ "Голден Київ Груп" податкові накладні на суму придбаних товарно-матеріальних цінностей, що відповідає вказаним показникам у видаткових накладних.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 року за № 293/1318, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

З наданої позивачем копії журналу реєстрації довіреностей, судом встановлено, що придбаний товар отримувався директором ТОВ "Науково-виробниче підприємство "НОВІНТЕХ" Вакуленко, підписи якого містяться у видаткових накладних.

Також позивачем на підтвердження виконання усних договорів, укладених між ТОВ "Науково-виробниче підприємство "НОВІНТЕХ" та ТОВ "Інтерстрой XXI", за якими у квітні 2015 року (ПДВ 2 100 грн.), травні 2015 року (ПДВ 60 грн.) були здійснені поставки товару позивачу (на загальну суму ПДВ 2 160 грн.), до матеріалів справи надані копії первинних документів (рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, витяги з журналу реєстрації довіреностей на отримання ТМЦ, наказ про призначення відповідальної особи) (а.с. 154-167 том 2).

Щодо господарських правовідносин позивача з ТОВ "Баліта", судом встановлено, що позивачем та вказаним підприємством укладений договір поставки № 1/1205 від 13.05.2015 року (а.с. 168,169, том 2).

За умовами вказаного договору здійснено поставку товару ("Коагулянт (водоочисний універсальний) ТУ У24.1-3:2006") у травні 2015 року на суму ПДВ 66 000 грн.

На підтвердження вказаної обставини свідчать копії наданих до матеріалів справи первинних документів: рахунку на оплату № 30 від 13.05.2015 року, видаткової накладної № 29 від 13.05.2015 року, податкової накладної № 6 від 13.05.2015 року з квитанцією про прийняття, витягу з журналу реєстрації довіреностей на отримання ТМЦ за травень 2015 року (довіреність №93/1 від 13.05.2015 року) (а.с. 170-173, том 2).

Таким чином, господарські операції із ТОВ "Баліта" здійснені позивачем у травні 2015 року, у зв'язку з чим колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що у липні 2015 року скасовано свідоцтво платника ПДВ ТОВ "Баліта", і ця обставина вплинула на правомірність ведення позивачем податкового обліку.

Щодо господарських правовідносин позивача з ТОВ "Максус Трейд" судом встановлено, що між ними укладений договір купівлі продажу № 23/02/15 від 23.02.2015 року (а.с. 174-177, том 2), за яким у лютому 2015 року (ПДВ 23 400 грн.), червні 2015 року (ПДВ 11 700 грн.), липні 2015 року (ПДВ 23 614 грн.) здійснені поставки товару (сода каустична, сода кальцинована) на загальну суму ПДВ 58 714 грн.

На підтвердження вказаної обставини свідчать копії наданих до матеріалів справи первинних документів (рахунки-фактури, податкові накладні, витяги з реєстрації довіреностей на отримання ТМЦ) (а.с. 178-190, том 2).

Щодо господарських правовідносин позивача з ТОВ "Меран Пром" судом встановлено, що між ними був укладений договір поставки № 1114/02 від 20.11.2014 року (а.с. 191-194, том 2), з урахуванням додаткової угоди № 1 від 20.11.2014 року (а.с. 195, том 2), за якими в січні 2015 року (ПДВ 25 932.96 грн.), лютому 2015 року (ПДВ 5 742.87 грн.) здійснені поставки товару (фільтруючий елемент ЕФМГ-60х24х200 СВ) (на загальну суму ПДВ 31 675,83 грн.).

На підтвердження вказаної обставини свідчать копії наданих до матеріалів справи первинних документів (рахунки-фактури, податкові накладні, витяги з реєстрації довіреностей на отримання ТМЦ) (а.с. 196 - 227, том 2).

Щодо господарських правовідносин позивача з ТОВ "ФК "Сінтез" судом встановлено, що між ними був укладений договір купівлі продажу № 1604-1 від 16.04.2015 року (а.с. 228- 231, том 2), за яким у квітні 2015 року здійснені поставки позивачу товару (сода каустична, сода кальцинована) на загальну суму ПДВ 33 750 грн.

На підтвердження вказаної обставини свідчать копії наданих до матеріалів справи первинних документів (рахунки-фактури, податкові накладні, витяги з реєстрації довіреностей на отримання ТМЦ) (а.с. 232, - 248, том 2).

Щодо господарських правовідносин позивача з ТОВ "Техпромсталь" судом встановлено, що між ними був укладений договір поставки № 27-11-15 від 27.11.2015 року (а.с. 249- 250, том 2), за яким у червні 2015 року здійснені поставки позивачу товару (сода каустична) на загальну суму ПДВ 58 500 грн.

На підтвердження вказаної обставини свідчать копії наданих до матеріалів справи первинних документів (рахунки-фактури, податкові накладні, витяги з реєстрації довіреностей на отримання ТМЦ) (а.с. 1 - 10, том 3).

Щодо господарських правовідносин позивача з ТОВ "Честерлюкс" судом встановлено, що між ними був укладений договір поставки 2406-1 від 24.06.2015 року (а.с. 11- 14, том 3), за яким у червні 2015 року здійснені поставки позивачу товару (фільтруючий елемент ЕФМГ-60х24х200 СВ) на загальну суму ПДВ 13 530 грн.

На підтвердження вказаної обставини свідчать копії наданих до матеріалів справи первинних документів (рахунки-фактури, податкові накладні, витяги з реєстрації довіреностей на отримання ТМЦ) (а.с. 15-19, том 3).

Підстав щодо сумнівів у достовірності та належному документальному оформленні всіх вищезазначених первинних документів у суду не виникає, а їх фактична наявність сторонами у справі не заперечується.

Копії зазначених вище первинних документів, а також розрахункових документів, які свідчать про сплату поставленого товару (а.с. 158-232, том 3) не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Надані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесення позивачем витрат у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату отриманих послуг) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Наявні в справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами: ТОВ "Голден Київ Груп", ТОВ "Інтерстрой ХХІ", ТОВ "Баліта", ТОВ "Максус Трейд", ТОВ Меран Пром", ТОВ "ФК "Сінтез", ТОВ "Нео Текс", ТОВ "Спецстрой-Киїі", ТОВ "Техпромсталь", ТОВ "Честерлюкс" взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад з метою проведення безтоварних операцій та отримання незаконної податкової вигоди.

Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України не виявлено.

Стосовно доводів про фактичну відсутність транспортування придбаного позивачем товару у ТОВ "Голден Київ Груп", ТОВ "Інтерстрой ХХІ", ТОВ "Баліта", ТОВ "Максус Трейд", ТОВ Меран Пром", ТОВ "ФК "Сінтез", ТОВ "Нео Текс", ТОВ "Спецстрой-Киїі", ТОВ "Техпромсталь", ТОВ "Честерлюкс" колегія суддів зазначає.

З матеріалів справи судом встановлено, що придбаний товар був перевезений транспортом позивача та доставлений на склад позивача, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Біологічна, 25.

Вказані обставини підтверджуються наданими до матеріалів справи копіями товарно-транспортних накладних, подорожніх листів вантажного автомобіля (а.с. 20 - 104, том 3).

Окремі неточності в заповненні документів не можуть свідчити про відсутність господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом і не позбавляють правового значення, виданих за цими операціями документів, оскільки дана обставина є лише порушенням ведення бухгалтерського обліку та не може свідчити про недоведеність поставки товару у сукупності з іншими доказам.

Крім того, правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Отже, окремі недоліки у товарно-транспортних накладних можуть свідчити лише про факт порушення правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства.

Судом встановлено, що позивачем податковий кредит в даній справі сформований на підставі сплачених сум ПДВ від господарських операцій, які підтверджені документально та є належним чином виконані. Так само, на підставі належно виконаних господарських операцій позивачем вірно сформовано суми податку на прибуток приватних підприємств.

При цьому, висновки податкового органу щодо виявлених перевіркою порушень з боку позивача ґрунтувалися на виявлених помилках у деяких товарно-транспортних документах, а також довільному аналізі відповідних баз даних (Єдиних державних реєстрах), з яких відповідачем зроблено висновки про відсутність господарських операцій. Проте провину платника податку не можна вважати доведеною у разі, коли дійсність господарських операцій підтверджена належними первинними документами обліку, що мало місце в даній справі. Як вказувалося вище, певні недоліки деяких первинних документів висновку щодо законності та реальності господарських операцій спростувати не можуть.

В ході судового розгляду справи в повному обсязі доведено реальність господарських операцій з поставки товарів, встановлено факт понесення позивачем витрат та сплати у ціні придбаних товарів податку на додану вартість, а також використання таких товарів у подальшій господарській діяльності позивача.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що придбані товарно-матеріальні цінності у контрагентів, позивач використав в технологічному процесі знешкодження небезпечних промислових відходів, що підтверджується актами виконаних робіт (списання виробничих запасів). При цьому, утилізацію небезпечних промислових відходів з використанням, придбаних товарно-матеріальних цінностей, позивач здійснив на виконання договорів, укладених із замовниками даних послуг, від чого отримав дохід, а отже економічний ефект від здійснення господарських операцій.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного повідомлення-рішення покладено на контролюючий орган.

В ході судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належним чином правомірність прийнятих ним рішення.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2016р. по справі № 820/6069/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 03.05.2017 р.