Справа № 808/8580/15
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2017 рокусправа № 808/8580/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року у справі №808/8580/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 05 листопада 2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 2.1 наказу Державної фіскальної служби України від 18 вересня 2015 року № 718 «Про результати перевірок митниць ДФС», який містить висновок про необхідність його звільнення із займаної посади начальника Запорізької митниці та вирішення цього питання після виходу на роботу з лікарняного; визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 29 жовтня 2015 року № 109-дс про звільнення із займаної посади начальника Запорізької митниці ДФС на підставі пункту 1 статті 41 Кодексу законів про працю України; поновити його на посаді начальника Запорізької митниці ДФС та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначав про те, що за результатами перевірки Запорізької митниці ДФС, призначеної розпорядженням Державної фіскальної служби від 07.07.2015 року № 184-р та проведеною Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, був складений акт № 2/08-01-14-00-12, на підставі якого спірними наказами відповідачем було прийнято рішення про звільнення позивача з посади начальника Запорізької митниці ДФС. Позивач не згоден з висновками про неналежне виконання ним службових обов'язків з організації роботи та контролю за діяльністю підпорядкованих підрозділів. Крім того, підстави для застосування пункту 1 статті 41 Кодексу законів про працю України відсутні.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та відмовити у задоволенні адміністративного позову. Апелянт вказує на численні порушення в роботі Запорізької митниці ДФС, що були встановлені під час перевірки. Керівник митниці несе персональну відповідальність за організацію та результати її діяльності. Неналежне виконання позивачем своїх обов'язків призвело до фінансових збитків Державного бюджету України, що не враховано судом першої інстанції.

У судове засідання апелянт, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення 14.04.2017 року, не прибув, про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Представник позивача просив суд залишити оскаржену постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про відсутність підстав для його скасування.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом Державної фіскальної служби України від 04 листопада 2014 року № 1214-0 позивача було призначено на посаду начальника Запорізької митниці ДФС. Наказом № 469 від 06 липня 2015 року Державної фіскальної служби України «Про підсумки роботи органів ДФС за січень - травень та травень 2015 року» департаменту внутрішнього аудиту та контролю спільно з Департаментом адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання зобов'язано провести перевірки Волинської, Вінницької, Житомирської, Запорізької, Полтавської, Рівненської, Сумської та Харківської митниць ДФС щодо виявлених недоліків в частині забезпечення повноти оподаткування товарів. На виконання розпорядження Державної фіскальної служби від 07 липня 2015 року №184-р «Про проведення перевірок», з урахуванням змін, внесених розпорядженням Державної фіскальної служби від 07 серпня 2015 року №244-р, з 08 липня 2015 року по 20 серпня 2015 року робочою групою ГУ ДФС у Запорізькій області проведено перевірку стану організації роботи Запорізької митниці ДФС за період діяльності з 01 січня 2014 року по 01 липня 2015 року. За результатами перевірки складено акт №2/08-01-14-00-12 від 20 серпня 2015 року «Про результати перевірки Запорізької митниці ДФС». Наказом №718 від 18 вересня 2015 року «Про результати перевірок» визначено, що на підставі статей 147, 148, 149, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення, неналежні виконання службових обов'язків з організації роботи та контролю за діяльністю підпорядкованих підрозділів, що призвело до невиконання індикативного показника з акцизного податку за січень - червень 2015 року, нездійснення належної перевірки правильності визначення митної вартості товарів, неналежного опрацювання орієнтувань, що надходять від правоохоронних органів, що призвело до порушень частини 1 статті 54 Митного кодексу України, підпунктів 2.4 - 2.5 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 13 липня 2012 року №362, вимог наказів ДФС від 29 жовтня 2014 року №227 та від 29 травня 2015 року №386 «Про затвердження Порядку внесення інформації про можливі порушення законодавства з питань державної митної справи до модуля «Орієнтування» АСМО «Інспектор-2006», підпунктів 10.1 - 10.2 пункту 10 Положення про Запорізьку митницю ДФС, затвердженого наказом ДФС від 26 серпня 2014 року № 76 позивач підлягає звільненню після виходу на роботу з лікарняного. 29 жовтня 2015 року наказом №109-дс Державної фіскальної служби України на підставі пункту 1 статті 41, статей 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення звільнено із займаної посади начальника Запорізької митниці ДФС ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов'язків з організації роботи та контролю за діяльністю підпорядкованих підрозділів, що призвело до невиконання індикативного показника з акцизного податку за січень - червень 2015 року, нездійснення належної перевірки правильності визначення митної вартості товарів, неналежного опрацювання орієнтувань, що надходять від правоохоронних органів, що призвело до порушень частини 1 статті 54 Митного кодексу України, підпунктів 2.4 - 2.5 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 13 липня 2012 року №362, вимог наказів ДФС від 29 жовтня 2014 року №227 та від 29 травня 2015 року № 386 «Про затвердження Порядку внесення інформації про можливі порушення законодавства з питань державної митної справи до модуля «Орієнтування» АСМО «Інспектор-2006», підпунктів 10.1 - 10.2 пункту 10 Положення про Запорізьку митницю ДФС, затвердженого наказом ДФС від 26 серпня 2014 року № 76.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправне звільнення позивача на пунктом 1 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, які склалися у зв'язку із звільненням позивача із займаної посади начальника Запорізької митниці ДФС, яка, відповідно до статті 1 Закону України «Про держану службу», є державною службою і у розумінні пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України належить до публічної служби.

Статтею 14 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачені особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців. Так, дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює. До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність, затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Як вбачається зі змісту спірних наказів, позивач був звільнений за неналежне виконання службових обов'язків з організації роботи на контролю за діяльністю підпорядкованих підрозділів, нездійснення належної перевірки правильності визначення митної вартості товарів, неналежного опрацювання орієнтувань, що надходять з правоохоронних органів. Зазначені порушення були виявлені під час перевірки діяльності Запорізької митниці ДФС за період діяльності з 01.01.2014 року по 01.07.2015 року. При цьому характер правопорушень свідчить про їх тривалість і не може визначатись, як одноразове порушення.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення врахував правову позицію, висловлену Верховним Судом України в ухвалі від 18 листопада 2004 року, в якій зазначено про неможливість звільнення за пунктом 1 статті 41 Кодексу законів про працю України , якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер, зокрема, не дає підстав для звільнення за цим пунктом у зв'язку з послабленням контролю за роботою підлеглих працівників.

Крім того, наказом Державної фіскальної служби №2630-0 від 21 серпня 2015 року позивачу присвоєно первинне спеціальне звання, як начальнику Запорізької мантиці ДФС - радник податкової та митної справи І рангу, незважаючи на те, що акт про результати перевірки Запорізької митниці ДФС № 2/08-01-14-00-12 був складений 10 серпня 2015 року, який, в подальшому, став підставою для звільнення позивача.

Апелянт стверджує про неможливість застосування до позивача статті 14 Закону України «Про державну службу», зважаючи на те, що він грубо та систематично порушував трудову дисципліну.

Проте, доказів на підтвердження зазначених обставин, як і доказів застосування заходів дисциплінарного впливу, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надано. Натомість, позивач стверджує, що до 29 жовтня 2015 року він, працюючи на посаді начальника Запорізької митниці ДФС, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Присвоєння спеціального звання - радника податкової та митної справи І рангу без врахування можливості його затримки до одного року, як це передбачалось статтею 14 Закону України «Про державну службу», також, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність будь-яких зауважень до виконання позивачем своїх посадових обов'язків.

Апелянт також вказує на те, що Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 18.11.2004 року висловила правову позицію у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених на пунктом 1 статті 41 КЗпП України, яка полягає у тому, що підставою для звільнення за вказаною нормою є неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих, тощо.

Однак, у зазначеній ухвалі Верховний Суд України висловив протилежну правову позицію, зазначивши, що «виходячи зі змісту п. 1 ст. 41 КЗпП підставою для

звільнення керівника за цією нормою є вчинення ним одноразового

грубого порушення трудових обов'язків, а не триваюче, зокрема

неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за

роботою підлеглих працівників тощо» (витяг з ухвали розміщений на сайті zakon2.rada.gov.ua). Наведене апелянтом трактування правового висновку Верховного Суду України є, по суті, викривленням його змісту, тому зазначені доводи є неспроможними.

Апелянт зазначає про неправильність стягнення судом першої інстанції з Державної фіскальної служби України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки заробітну плату йому виплачувала Запорізька митниця ДФС.

Проте, під час розгляду справи у суді першої інстанції Державна фіскальна служба України про зазначену обставину суд не повідомляла, про залучення до участі у розгляді справи Запорізької митниці ДФС в якості другого відповідача або третьої особи не заявляла, виконавши постанову суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що підтверджується відміткою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 29.05.2016 року, що міститься на оригіналі виконавчого листа (т. 1 а.с.217). Суд апеляційної інстанції, у свою чергу, має процесуальні обмеження щодо залучення до участі у справі відповідачів чи третіх осіб. Крім того, згідно статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оскільки обов'язок по виплаті заробітної плати зазначеним Законом покладається на роботодавця, яким, у даному випадку, є Державна фіскальна служба України, то і виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу має здійснюватися або роботодавцем самостійно, або за його розпорядженням уповноваженою ним особою, проте стягнення у судовому порядку, на думку колегії суддів, відбувається саме з роботодавця. Відтак, суд першої інстанції порушень при вирішенні цієї позовної вимоги порушень норм процесуального права не допустив, правильно застосувавши матеріальний закон - Кодекс законів про працю України та Закон України «Про оплату праці».

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням того, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій постанові, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року у справі №808/8580/15 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко