Справа № 813/4551/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року Справа № 813/4551/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представників третіх осіб Григорєвої У.П., Борківського О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Адміністрація державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Управління Служби Безпеки України у Львівській області, Український державний центр радіочастот Західна філія, Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (надалі - відповідач, ГУ НП у Львівській області), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Адміністрація державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Управління Служби Безпеки України у Львівській області, Український державний центр радіочастот Західна філія, Міністерство оборони України, в якому просить:

- зобов`язати відповідача здійснити дії необхідні для виконання державного радіоелектронного кіберзахисту позивача від несанкціонованої дії на його центральну нервову систему з 2014 року сторонньої роботизованої програми (кібернетичного нейровірусу) поширюваної за допомогою засобів спеціального зв'язку з застосуванням протоколів неінвазивного нейровебу (віддаленого програмного відтворення дії нейроімплантів без фізичної наявності таких, тобто втручання в роботу мозку без фізичної наявності у позивача нейроімплантів).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що невстановленими особами протиправно здійснюється акустичне катування, зчитування думок позивача самопрограмованим роботом (програмою штучного інтелекту), у зв'язку з чим ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів за відповідним захистом. Однак, йому було відмовлено, а тому, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення такого. Надав суду письмові заперечення, зміст яких полягає в тому, що позивачем не надано доказів порушення його прав чи законних інтересів. З огляду на що, просив у задоволення адміністративного позову слід відмовити повністю.

Представники третіх осіб - Управління Служби Безпеки України у Львівській області, Адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, викладених у письмових поясненнях. Зазначили, що факти викладені у зверненні ОСОБА_1 не входять до їх компетенції.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Український державний центр радіочастот Західна філія та Міністерство оборони України участі повноважних представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення такого. Українським державним центром радіочастот (Західна філія) подано письмові пояснення зміст яких полягає в тому, що до компетенції цього органу не входить діяльність, що стосується звернення ОСОБА_1

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора України, Департаменту кіберполіції України, Управління СБУ у Львівській області, Міністерства оборони України з зверненнями щодо використання відносно нього засобів та каналів спецзв'язку. У вказаних зверненнях позивач просив розглянути його звернення та прийняти процесуальне рішення стосовно виявлених ним порушень.

Прокуратурою Львівської області листом від 25.05.2016 повідомлено позивача, що його звернення направлено до Управління Служби безпеки у Львівській області.

Листом Управління Служби безпеки у Львівській області від 31.05.2016 повідомлено ОСОБА_1, що його звернення з приводу незаконного впливу на нього електромагнітного вимірювання через мережі електрозв'язку не відноситься до компетенції СБУ України. Вказані звернення скеровані в ГУ НП у Львівській області для розгляду на прийняття рішення по суті.

Судом встановлено, що працівниками Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області проведено перевірки по зверненнях ОСОБА_1 та складено висновки по матеріалах перевірки від 10.06.2016 та від 30.09.2016.

У зверненнях позивач вказав, що з приводу незаконного використання спецпристроїв та спецзв'язку щодо нього за місцем проживання та поза ним, ОСОБА_1 неодноразово звертався до СБУ, але це не дало результатів, хоча він впевнений, що передачі на частотах спеціального зв'язку можуть бути зафіксовані. Вказав, що в кожної людини є свої електромагнітні резонанси, в тому числі штучні і є визначена частота, на якій, як сегнетоелектрик може перетворювати електромагнітні коливання в механічні і навпаки. Відтак, віддалено подавши на цій частоті гармонійний радіосигнал, а поряд подавши ультразвуком цю ж частоту, але вже фазово-модульовану корисним звуковим сигналом можна отримати спосіб прослуховування нечутного іншим звукового сигналу на ультразвуковій частоті. Крім цього зазначив, що у нього відсутні засоби захисту від зловживання технологією нейронету, тобто він не може скористатись радіосканером для зчитування власних біорезонансів нервової системи для наступного їх використання, а також захистити себе від кібернападу розробленими методами паразитного радіозв'язку.

Листами № Л-19/04/43/09-16 від 16.06.2016, № Л-45/43/09-16 від 17.10.2016 та № Л-50/04/43-16 від 25.11.2016 позивача повідомлено, що звернення зареєстровані в журналі Єдиного обліку Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області та розглянуті по суті працівниками Шевченківського районного відділу поліції міста Львова. В ході перевірки встановлено, що викладені у зверненнях факти не входять до компетенції поліції.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача судом встановлено, що ОСОБА_1 не оскаржує висновків проведених за його зверненнями перевірок, а просить лише зобов`язати відповідача вчинити дії щодо радіоелектронного кіберзахисту позивача від несанкціонованої дії на його центральну нервову систему кібернетичного нейровірусу.

Суд, надаючи оцінку позовним вимогам керувався таким.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною першою ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Верховний Суд України в постанові від 15.12.2015 у справі №21-5361а15 зазначив, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Таким чином, захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Позивачем не надано доказів того, що при проведенні перевірок за його зверненнями до правоохоронних органів, відповідачем порушено права, свободи чи законні інтереси позивача. Також, ОСОБА_1 не конкретизовано, які саме конкретні дії відповідач повинен вчинити для захисту прав позивача, а також не надав доказів реального порушення своїх прав.

ОСОБА_1 не оскаржуються дії чи бездіяльність відповідача щодо розгляду звернень. Позивач просить лише зобов'язати вчинити дії, які, на думку ОСОБА_1, повинен вчинити відповідач відповідно до покладених на нього повноважень.

Враховуючи те, що позивачем не оскаржуються дії (бездіяльність) щодо проведення перевірки, а матеріали справи не містять доказів порушень прав позивача, на захист яких відповідач повинен вчинити дії, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у вигляді судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя Р.І. Кузан

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.05.2017