Справа № 807/110/17
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

25 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду у особі Ужгородського міськрайонного суду про визнання пунктів 3.24, 3.25, 3.26, 3.27 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Ужгородському міськрайонному суді такими, що не відповідають нормам законодавства України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду у особі Ужгородського міськрайонного суду, в якому просив визнати пункти 3.24, 3.25, 3.26, 3.27 (в частині, що стосується чергування слідчих суддів) Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Ужгородському міськрайонному суді, затверджених рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 жовтня 2015 року зі змінами станом на 11 листопада 2016 року - незаконними і такими, що не відповідають статті 15 чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктам 1.4.9 і 2.3.2 чинного Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що рішенням відповідача порушено його права та законні інтереси, а тому ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.

Позивач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвали судів скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції виходили з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положеннями пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно частини 1 статті 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402 - VIII від 02.06.2016 збори суддів - зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

Відповідно до частини 5 статті 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» збори суддів, зокрема: 1) обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду чи роботи конкретних суддів або працівників апарату суду та приймають з цих питань рішення, що є обов'язковими для суддів та працівників цього суду; 2) визначають спеціалізацію суддів з розгляду конкретних категорій справ; 3) визначають рівень навантаження на суддів відповідного суду з урахуванням виконання ними адміністративних або інших обов'язків.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у судах функціонує Єдина судова інформаційна (автоматизована) система.

Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30, визначені повноваження зборів суддів як органів суддівського самоврядування, щодо вирішення питань функціонування автоматизованої системи документообігу суду.

Рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 жовтня 2015 року, зі змінами станом на 11 листопада 2016 року затверджено Засади використання автоматизованої системи документообігу суду в Ужгородському міськрайонному суді.

Судами встановлено, що предметом даного позову є визнання незаконними пунктів 3.24, 3.25, 3.26, 3.27 (в частині, що стосується чергування слідчих суддів) Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Ужгородському міськрайонному суді, затверджених рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 жовтня 2015 року зі змінами станом на 11 листопада 2016 року.

Згідно роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 №6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів», у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Тобто дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами.

При цьому, у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці щодо позовів до органів суддівського самоврядування» за № 17 від 19 грудня 2008 року, у контексті положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7 і 9 частини 1 статті 3, статті 17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України - органи суддівського самоврядування (збори суддів, конференції суддів, з'їзд суддів України, ради суддів), їх уповноважені особи (головуючі на зборах, конференціях суддів, з'їзді суддів України, їх члени (делегати), голови, їх заступники, члени рад суддів) при здійсненні ними дій (бездіяльності) чи прийнятті рішень, пов'язаних із реалізацією функцій суддівського самоврядування, не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у відповідних адміністративних справах. Компетенція адміністративних судів відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України на розгляд таких спорів не поширюється.

Крім того, скарги на рішення органів суддівського самоврядування (зборів суддів, конференцій суддів, з'їзду суддів України, рад суддів), а також скарги на дії, бездіяльність і рішення головуючих на зборах суддів, конференціях суддів, з'їзді суддів України та їх членів (делегатів), голів, їх заступників і членів рад суддів, пов'язані з діяльністю органів суддівського самоврядування, розглядаються самими органами суддівського самоврядування, згідно зі статтями 105-116 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 №3018-III (діючого станом на час прийняття вищезазначеної постанови) та внутрішніми актами, які регламентують їх діяльність.

З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі є правильними.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди порушили норми процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду у особі Ужгородського міськрайонного суду про визнання пунктів 3.24, 3.25, 3.26, 3.27 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Ужгородському міськрайонному суді такими, що не відповідають нормам законодавства України, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України (підпис) М.І. Мойсюк