Справа № 337/604/17 (2-а/337/67/2017)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2017 рокусправа № 337/604/17 (2-а/337/67/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати незаконними дії управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні пенсії за віком на підставі ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя призначити пенсію за віком з 19.01.2017 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (2014-1016 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2017 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права просить скасувати оскаржувану постанову та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 16.04.2010 року перебуває на обліку в УПФУ в Хортицькому районі м.Запоріжжя, отримуючи пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Після досягнення встановленого абз. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" віку, позивач 19.01.2017 року звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком, тобто 2014-2016 роки.

Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя листом від 01.02.2017 року повідомило позивача, що він має право на переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком згідно ст.ст.40, 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", але проводити даний перерахунок із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення, а саме 2013-2015 роки не має підстав.

Таким чином, не призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком є предметом спору в цій справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для їх задоволення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частині першій статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закону №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно частини другої статті 40 Закону №1058, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Так, як зазначалося вище, позивачу у 2010 році призначено пенсію за вислугу років згідно статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Із заявою від 19.01.2017 року про призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV він звернувся вперше.

За таких обставин застосування в спірних відносинах при призначенні позивачу пенсії за віком норм ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV є безпідставним.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14.

Посилання органу Пенсійного фонду на те, що позивачу призначена пенсія відповідно п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є безпідставними та не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вказаною нормою визначено інші, ніж передбачено вказаною вище ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" види пенсій, які призначаються за цим законом, а саме пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років, умови призначення якої визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення», про що зазначено в пп.1 абз. 2 п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, понесених під час розгляду справи в суді як першої, так і апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із пунктом 1 частини 3 вказаної статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Так, частиною першою та третьою статті 90 КАС України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 р. встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За змістом вищезазначеної норми, компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування суду повинні бути надані відповідні докази.

Так на підтвердження понесених позивачем судових витрат, в матеріалах справи містяться квитанції про сплату судового збору за подання позовної заяви від 17.02.2017 року №3969 у розмірі 640,00 грн. та за подання апеляційної скарги від 13.03.2017 року №1611 у розмірі 704,00 грн., договір про надання юридичних послуг від 13.02.2017 року №504, квитанція до прибуткового касового ордеру від 17.02.2017 року про сплату за послуги у розмірі 1500 грн., розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру від 15.03.2017 року про сплату за послуги у розмірі 1000 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру від 07.04.2017 року про сплату за послуги у розмірі 500 грн., розрахунок витрат на правову допомогу та акт від 07.04.2017 року про прийняття грошових коштів у загальному розмірі 3000 грн.

При цьому, відповідно до вказаного акту від 07.04.2017 року позивачем були отримані послуги зі складення адміністративного позову, складення апеляційної скарги та участь у судовому засіданні.

Разом з цим, враховуючи викладені вище положення Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" відшкодування витрат за послуги зі складення адміністративного позову та складення апеляційної скарги не передбачено чинним законодавством, оскільки такі послуги не відноситься до окремих процесуальних дій, а судове засідання 11.04.2017 року відповідно до матеріалів справи було проведено без участі сторін.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо присудження позивачу понесених ним судових витрат лише в частині сплати судового збору.

Оскільки органи Пенсійного фонду звільнені від сплати судового збору, то присудження позивачу судових витрат в частині сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань органів Пенсійного фонду є неможливим, тому ці витрати необхідно присудити з Державного бюджету України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2017 р. - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 19.01.2017 року з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком та виплати різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Присудити ОСОБА_1 з Державного бюджету України понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 344 грн. (одна тисяча триста сорок чотири гривні).

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим