Справа № 757/42126/15-а
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в Вишгородському районі Київської області на постанову Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Управління Пенсійного фонду України в Вишгородському районі Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Управління Пенсійного фонду України в Вишгородському районі Київської області про зобов'язання Пенсійного фонду України, спільно з ПФУ в м Алчевську і Головним управлінням ПФУ в Луганській області, вжити заходів по встановленню паперової/електронної пенсійної справи позивача, поставити позивача на облік в Управлінні міжнародного співробітництва ПФУ, проводити перерахунок, індексацію і виплату пенсії за віком, силами ПФУ, у відповідності до ст.ст. 27, 28, 40, 42, 43, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, в розмірі, визначеному законодавством на момент проведення перерахунку та виплати пенсії, не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як непрацюючому пенсіонеру, з урахуванням матеріалів пенсійної справи, з переведенням пенсії, за рахунок ПФУ, на особистий рахунок в установі банку за місцем постійного проживання в державі Ізраїль, через Державний експортно-імпортний банк України, в розмірі, визначеному відповідно до чинного законодавства України, щоквартально, у валюті держави Ізраїль, за офіційним обмінним курсом гривні до іноземних валют Нацбанку України, починаючи з 01.07.2014 року; здійснити перерахунок і виплатити пенсію за віком, за період з 07.10.2009 року по 29.01.2013 рік, в розмірі, передбаченому чинним законодавством, на момент виплати пенсії, одним платежем; виплатити компенсацію втрати частини доходу, в зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії, за період з 07.10.2009 року по 29.01.2013 рік та з 01.07.2014 року, по день фактичної виплати заборгованості, одним платежем; надати виписку з розпорядження про перерахунок пенсії, з посиланням на нормативні акти.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську Луганської області, третя особа ГУ ПФУ в Луганській області, про зобов'язання вчинити певні дії, в частині вимог про здійснення перерахунку і виплатити пенсію за віком, за період з 07.10.2009 року по 29.01.2013 року, в розмірі, передбаченому чинним законодавством, на момент виплати пенсії, одним платежем та виплати компенсації втрати частини доходу, в зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії, за період з 07.10.2009 року по 29.01.2013 року та з 01.07.2014 року по 09.05.2015 року - залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України віл 22.09.2016 року ухвалу Печерського районного суду від 24.02.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 року - скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Печерського районного суду від 24.02.2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.09.2016 року постанову Печерського районного суду від 24.02.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року здійснено процесуальне правонаступництво відповідача допустивши заміну Управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську Луганської області на його правонаступника - Управління Пенсійного фонду України у Сватівському районі Луганської області.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 19.08.2001 року виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.

Постановою Алчевського міського суду Луганської області від 30.08.2013 позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Алчевську Луганської області про поновлення пропущеного строку, визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання поновлення виплати пенсії було задоволено. Поновлено ОСОБА_2 строк звернення до адміністративного суду, визнано бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м. Алчевську Луганської області щодо не відновлення виплати пенсії ОСОБА_2 Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Алчевську Луганської області відновити виплату ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах та інші пенсійні надбавки у розмірі обрахованому на сьогоднішній день, згідно до ст.ст. 27, 28, 40, 42, 43, 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, з застосуванням при розрахунку пенсії середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2012 рік по документам, наявним у пенсійній справі з врахуванням додатково наданих документів про пенсійний стаж після призначеної пенсії, з проведенням перерахунку та індексування пенсії, як непрацюючому пенсіонеру на загальних підставах, згідно норм пенсійного законодавства, починаючи з 07.10.2009.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013 скасовано постанову Алчевського міського суду Луганської області від 30.08.2013 в частині задоволення вимог позивача про зобов'язання поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 по 28.01.2013, та в цій частині позовні вимоги - залишено без розгляду.

Крім того, постановою Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2015 у справі № 757/39006/14-а, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 у справі № 757/39006/14-а, у задоволенні позовних вимог позивача, однією з яких було зобов'язати Пенсійний фонд України витребувати пенсійну справу позивача з управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську, взяти до обліку пенсійну справу в управлінні міжнародного співробітництва Пенсійного фонду України, проводити перерахунок та індексацію пенсії, було відмовлено.

За твердженням позивача, виплата пенсії припинилася з 01.07.2014 у зв'язку з відсутністю механізму виплати пенсії громадянам, що постійно проживають закордоном та, що отримували пенсію по місцю останнього проживання в Україні, в районі проведення антитерористичної операції.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі в порушення п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України не з'ясував чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

При вирішенні питання щодо поважності/неповажності пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали його зверненню до суду та не залежали від його волевиявлення.

Позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися в липні 2014 року, тобто з моменту припинення пенсійних виплат.

Як вбачається з матеріалів справи, з адміністративним позовом позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва лише 09 листопада 2015 року про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду (а.с. 4, Т.1).

Відтак, позивачем було порушено шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України.

Відповідно до п. 9 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

За частиною 3 статті 162 КАС України якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

За частиною 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції в частині позовних вимог за період з 07.10.2009 до 29.01.2013 та з 01.07.2014 до 09.05.2015 - скасувати, а позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

В подальшому, позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про пенсійне забезпечення.

Листом від 04.11.2015 року Пенсійний фонд України повідомив позивача, що 28 вересня 2012 року між Україною та Ізраїлем підписано угоду про соціальне забезпечення, яка регулюватиме питання пенсійного забезпечення громадян України, які виїхали на проживання до держави Ізраїль. На даний час триває робота щодо ратифікації даної угоди Верховною Радою України, тому питання про призначення і виплату пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, розглядатиметься після набрання чинності цією угодою.

Крім того, листом Управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську Луганської області від 04.11.2015 року №5/Б-7, позивачу, для вирішення питання для подовження виплати пенсії з 01.07.2014 року було запропоновано звернутися до районного (міського) управління Пенсійного фонду України за місцем проживанням (реєстрації), яке у повному обсязі здійснює свої функції, передбачені пунктом 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за № 41/26486.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія в Україні виплачується в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера на території України.

Іншого чинним законодавством про пенсійне забезпечення не передбачено.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, виплачується за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

Пунктом 1 постанови правління Пенсійного фонду України N 9-1 від 12.05.2015 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» встановлено, що обслуговування страхувальників, які перебувають на обліку в управліннях Фонду, що тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, на період проведення антитерористичної операції, зокрема здійснення обліку платежів, що надходять на рахунки органів Пенсійного фонду України, відкриті в установах АТ «Ощадбанк», прийняття звітності, передбаченої законодавством, зняття з обліку страхувальників в органах Пенсійного фонду України, надання довідок, встановлених законодавством, формування звітності та виконання завдань, передбачених підпунктами 2-4, 6, 9-12, 16, 19 пункту 4 Положення про управління Пенсійного Фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486, здійснювати управлінням Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах Донецької та Луганської областей згідно з додатком до цієї постанови.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.п. 7 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Тобто, серед повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську Луганської області, повноваження щодо постановки на облік та виплату пенсії, відсутні.

Право позивача як громадянина України на соціальний захист у старості гарантовано статтями 24, 25, 46 Конституції України, статтею 8 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Проведення соціальних виплат особам в районах проведення антитерористичної операції здійснюється з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 1.10.2014 року № 509 "Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції", від 5.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції" та від 7.11.2014 року № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей".

Даними підзаконними нормативно-правовими актами передбачено припинення фінансування з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території за фактичним місцем проживання (перебування).

Однак, вищенаведені акти не регулюють питання відносно виплати пенсій громадянам України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Пічкур проти України" № 10441/06 від 7 лютого 2014 року (пункти 48-49) зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування (див. рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства" (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі "Ван Раалте проти Нідерландів" (Van Raalte v. the Netherlands), п. 39, Reports 1997-I).

Також Європейський суд з прав людини в даному рішенні зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, врегулювання питання на законодавчому рівні щодо виплати пенсій громадянам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та відсутність вирішення даного питання щодо громадян України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції, за практикою Європейського Суду з прав людини породжує дискримінацію громадян.

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 передбачалось, що Верховна Рада України повинна привести у відповідність до Конституції України положення інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26.09.2014 р.).

Таким чином, відсутність правових механізмів для здійснення пенсійних виплат, а також припинення виплати раніше призначених пенсій породжує дискримінацію громадян України які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що відсутність повноважень визначених п.п.7 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, відповідно яких відповідач призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства не можуть бути підставою для відмови у виплаті пенсій позивачу.

Оскільки повноваження визначені підпунктами 2-4, 6, 9-12, 16, 19 пункту 4 Положення передані з Управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську Луганської області до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області, зокрема фонд відповідно п.п. 4 п. 4 - забезпечує ведення в районі (місті) реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб), своєчасне внесення відомостей до нього та їх використання, контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб, та автоматизовану обробку інформації; п.п. 6 п. 4 - 6 здійснює контроль за додержанням вимог законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, та враховуючи принцип визначений в частині 7 ст. 9 КАС України, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), колегія суддів приходить до висновку що повноваження, щодо призначення та виплати пенсій також повинно виконувати Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області.

Крім відсутності повноважень на здійснення виплат пенсій позивачам, відповідач в обґрунтування відмови, зазначав, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» призначення та продовження виплати, зокрема, пенсій особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509. Позивачам, для вирішення питання для подовження виплати пенсії було запропоновано звернутися до районного (міського) управління Пенсійного фонду України за місцем проживанням (реєстрації), яке у повному обсязі здійснює свої функції, передбачені пунктом 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486.

Із зазначеним колегія суддів погодитись не може, оскільки проведення соціальних виплат особам в районах проведення антитерористичної операції здійснюється з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 "Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції", від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції" та від 07.11.2014 року № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей".

Даними підзаконними нормативно-правовими актами передбачено припинення фінансування з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території за фактичним місцем проживання (перебування).

Однак, вищенаведені акти не регулюють питання відносно виплати пенсій громадянам України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на підставі покладених на нього постановою правління Пенсійного фонду України N 9-1 від 12.05.2015 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» обов'язків, повинно поставити позивача на пенсійний облік за матеріалами електронних пенсійних справ, здійснювати виплату пенсій за віком, з урахуванням доплат та надбавок, а саме з 10.05.2015 року.

Вимоги про негайне виконання рішення в повному розмірі підлягають частковому задоволенню на підставі п. 1 ч. 1 статті 256 КАС України, яка передбачає, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Отже, негайна виплата пенсії повинна бути здійснена у розмірі за один місяць.

Щодо позовних вимог про зобов'язання виплатити компенсацію втрати частини доходу, в зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії, а також надати виписку з розпорядження про перерахунок пенсії, з посиланням на нормативні акти, колегія суддів вважає, що такі вимоги є передчасним, оскільки відсутній факт виплати пенсії та її розмір.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За наведеного колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови якою позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За приписами ч. 6 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 7044,16 грн. а саме: за подання адміністративного позову у розмірі 488 грн. згідно квитанції №0.0.470321062.1 від 02 грудня 2015 року, за подання апеляційних скарг у розмірі 535, 92 грн. згідно квитанції №0.0.514242721.1 від 01.03.2016 року, 1218 грн. згідно квитанції №0.0.514243636.1 від 01.03.2016 року, 160 грн. згідно квитанції №0.0.526394762.1 від 24.03.2016 року та 2679,60 грн. згідно квитанції №0.0.526372509.1 від 24.03.2016 року, а також за подачу касаційних скарг у розмірі 1378 грн. згідно квитанції №0.0.547021708.1 від 05.05.2016 року та 584,64 грн. згідно квитанції №0.0.556974261.1 від 23.05.2016 року.

Враховуючи що судом задоволена одна позовна вимога немайнового характеру з шістьох заявлених, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі на користь ОСОБА_2 у розмірі 1174, 02 грн. (7044,16/6).

Водночас, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року було задоволено клопотання ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі. Беручи до уваги, що за результатами розгляду апеляційної скарги була задоволена одна позовна вимога немайнового характеру, колегія суддів відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір» дійшла висновку про необхідність стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області судового збору на користь Державного бюджету України за подання апеляційної скарги у розмірі 535, 92 грн. (110% * 487, 20 грн.).

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в Вишгородському районі Київської області - задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 07.10.2009 до 29.01.2013 та з 01.07.2014 до 09.05.2015 - залишити без розгляду.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області поставити ОСОБА_2 на пенсійний облік та здійснювати виплату пенсії за віком, з урахуванням доплат та надбавок, починаючи з 10.05.2015 року.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині призначення та виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1174, 02 грн. (одна тисяча сто сімдесят чотири гривні 02 копійки).

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код за , банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 0001, код класифікації 22030106) судовий збір у розмірі 535, 92 грн. (п'ятсот тридцять п'ять гривень 92 копійки).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.