Справа № 805/1327/17-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 р. Справа №805/1327/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 11год.37хв. 11год.37хв.

постановлено у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Троянової О.В.

секретаря Кудрі В.Г.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2016 №, №,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2016 №, №/а.с.4-6/.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем за наслідками фактичної перевірки проведеною Добропільською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області, складено акт перевірки від 06.04.2016 №111/14/НОМЕР_1 на підставі якого Добропільською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області 16 травня 2016 року прийнято податкові повідомлення-рішення рішення форми «С» №, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобовязання зі сплати штрафних санкцій за порушення Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів у сумі 10000грн. та №, яким ОСОБА_4 визначено податкове зобовязання зі сплати штрафних санкцій за порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України у сумі 510грн. Зазначала, що про проведення перевірки взагалі не була обізнана, тому, що знаходилась за кордоном. Про нараховані їй штрафні санкції дізналась під час розгляду справи в суді за позовом про стягнення боргу. Вважає прийняті рішення незаконними та необґрунтованими, та такими, що підлягають скасуванню. Зазначав, що податковим органом порушено підстави та порядок проведення перевірки, а саме ст.80 ПК України.

Просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 16 травня 2016 року прийнято податкові повідомлення-рішення рішення форми «С» №, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобовязання зі сплати штрафних санкцій за порушення Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів у сумі 10000грн. та №, яким ОСОБА_4 визначено податкове зобовязання зі сплати штрафних санкцій за порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України у сумі 510грн./а.с.6/.

Позивач у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним, просив суд задовольнити позов.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях, в яких зазначили, що оскаржувані рішення прийнято на підставі діючого законодавства в межах та у спосіб передбачений діючим законодавством з урахуванням висновків акту перевірки. Вказував, що за результатами проведеної фактичної перевірки, встановлено порушення Постанови Кабінету Міністрів України №957 від 30.10.2008 року «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», а саме: роздрібна торгівлі алкогольним напоями за ціною нижчою від мінімальної роздрібної ціни встановленої Постановою КМУ №957 від 30.10.2008 року, а саме продаж пляшки горілки торгової марки «Плакучая Ива» обємом 0,5мл, міцністю 40% за ціною 52грн., на 2,90грн.нижче від мінімально встановленої, а також порушення вимог п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, що виразилося у ненаданні документів під час проведення перевірки. Просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача /а.с.28-30/.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована в статусі фізичної особи-підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обовязкових платежів НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії В01 №004629 /а.с.62/. Позивач перебуває на обліку платника податків в Добропільській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС. Основними видами діяльності економічної діяльності є 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.89 роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування про що зазначено у відомостях з Єдиного державного реєстру, безоплатний доступ до яких забезпечується на підставі «Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України «Про деякі питання надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» № 466/5 від 31.03.2015р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 березня 2015р. за № 349/26794.

Відповідно до ліцензії виданої Головним управлінням ДФС у Донецькій області 27.07.2015, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 надано право на здійснення роздрібної алкогольними напоями терміном дії у період з 19.05.2015 до 19.05.2016, дата реєстрації 27.07.2015, реєстраційний номер 05/29/15/0/11148 /а.с.63/.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює торгівельну діяльність в кефе-магазині, за адресою: Донецька область, смт. Олександрівка, вул. Донецька, 7 /а.с.64-65/.

14 липня 2011 року позивачем укладено трудовий договір із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_5 прийнято на посаду продавця продовольчих товарів /а.с.66/.

Відповідач Добропільська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області та діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

Відповідно до ст.19-1, п.п.20.1.4 п.20.4 ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.80.1 ст.80 Податкового кодексу України та на підставі наказу начальника Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 05 квітня 2016 року №64 та направлень на проведення фактичної перевірки від 05 квітня 2016 року №32, №33 та №34 проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), за адресою: Донецька область, смт. Олександрівка, вул. Донецька, 7 /а.с.36,37,38,39/.

За наслідками фактичної перевірки позивача складено акт перевірки №111/14/НОМЕР_1 від 06 квітня 2016 року. В ході перевірки встановлено наступні порушення, а саме:

- Постанови Кабінету Міністрів України №957 від 30.10.2008 року «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», а саме: роздрібна торгівлі алкогольним напоями за ціною нижчою від мінімальної роздрібної ціни встановленої Постановою КМУ №957 від 30.10.2008 року, а саме продаж пляшки горілки торгової марки «Плакучая Ива» обємом 0,5мл, міцністю 40% за ціною 52грн., на 2,90грн.нижче від мінімально встановленої;

- вимог ст.85 Податкового кодексу України в частині ненадання документів під час проведення перевірки, що стосуються предмету перевірки /а.с.41-43/.

З урахуванням висновків акту фактичної перевірки Добропільською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області 16 травня 2016 року прийнято податкові повідомлення-рішення форми «С»:

- №, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобовязання зі сплати штрафних санкцій за порушення Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів у сумі 10000грн.;

- №, яким ОСОБА_4 визначено податкове зобовязання зі сплати штрафних санкцій за порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України у сумі 510грн./ а.с.10,11/.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та наказом на проведення перевірки, позивач, звернувся до суду із даним позовом.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпунктів 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.18, 19-1.1.19, 19-.1.1.20 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; організовують роботу, повязану із замовленням марок акцизного податку, їх зберіганням, продажем, відбором зразків, з метою проведення експертизи щодо їх автентичності та здійснюють контроль за наявністю таких марок на пляшках (упаковках) з алкогольними напоями і пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання і реалізації; забезпечують контроль за дотриманням субєктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням субєктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Підпунктами 20.1.4, 20.1.6, 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Відповідно до пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки. Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або не надсилання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється. При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Відповідно до п.80.4 ст. 80 Податкового кодексу України, перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Відповідно до пункту 81.2. статті 81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами контролюючого органу та посадовими особами суб'єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Так, судом встановлено наступне.

На виконання вимог Податкового кодексу України начальником Головного управління ДФС у Донецькій області прийнято наказ №64 від 05 квітня 2016 року про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), за адресою: Донецька область, смт. Олександрівка, вул. Донецька, 7 з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Закону №481, Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.1996 року № №854, Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами, Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року № 833, на підставі здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів/а.с.36/.

Відповідно до Наказу про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1, податковим органом виписані направлення на проведення перевірки №№32,33,34 від 05 квітня 2016 року /а.с.37,38/.

В судовому засіданні зясовано, що після ознайомлення з наказом та направленнями на перевірку, невстановлена особо, яка здійснювала функції продавця відмовилася від підпису у зазначених документах .

Відповідно до п. 86.5 ст. 86 Податкового кодексу України підписання акта фактичної перевірки особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його законними представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

Перевірка була закінчена 06.04.2016. Акт перевірки особою, яка здійснювала розрахункові операції, та/або платником податків не був підписаний, про що Добропільською ОДПІ було складено відповідний акт про відмову від отримання та підпису акта перевірки від 06.04.2016 за №12/44/ /а.с.50/.

В судовому засіданні зясовано, що під час проведення перевірки був присутній повнолітній син ФО-П ОСОБА_1, зазначений факт не заперечувався особисто позивачем, відповідно позивач був обізнаний про проведення фактичної перевірки.

У зв'язку із відмовою від підписання та отримання акту про результати фактичної перевірки примірник акта перевірки №111/14/НОМЕР_1 від 06 квітня 2016 року був направлений на податкову адресу ФО-П ОСОБА_1: Донецька обл., смт. Олександрівка, вул. Донецька, буд.7, що підтверджується фіскальним чеком на поштове відправлення від 07.04.2016 №63. Відділенням поштового звязку конверт було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання( а.с.46/.

Заперечень, пояснень до акту перевірки позивачем не надавалось.

Суд не приймає до уваги зауваження позивача про відсутність її на території України під час проведення перевірки тому, що податкове законодавство не зобовязує субєкта господарювання фізичну особу бути присутню особисто під час проведення фактичної перевірки. Відповідно до копії закордонного паспорту період перебування позивача за межами держави з 30.03.2016 року по 13.04.2016 року.

У звязку із зазначеним, суд не приймає до уваги твердження позивача про порушення відповідачем вимог Податкового кодексу України при проведенні фактичної перевірки.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 16 травня 2016 року форми «С» №, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобовязання зі сплати штрафних санкцій за порушення Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів у сумі 10000грн.суд зазначає наступне.

Під час проведення фактичної перевірки встановлено факт продажу пляшки горілки торгової марки «Плакучая Ива» обємом 0,5мл, міцністю 40% за ціною 52грн., на 2,90грн.нижче від мінімально встановленої відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №957 від 30.10.2008 року «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», а саме: роздрібна торгівлі алкогольним напоями за ціною нижчою від мінімальної роздрібної ціни встановленої Постановою КМУ №957 від 30.10.2008 року.

Дана обставина підтверджується копією фіскального чеку від 06.04.2016 /а.с.45/. Позивачем в судовому засіданні не заперечувалось щодо належності їй реєстратора розрахункових операцій за фіскальним номером НОМЕР_2, який встановлений за адресою, де позивач здійснює свою господарську діяльність.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року №481-95-ВР.

Статтею 17 вказаного Закону визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:

- оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень;

Надаючи правову оцінку спірному рішенням суб'єкта владних повноважень та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини десятої статті 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Так, розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв визначено постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв".

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №426 до зазначеної вище Постанови КМУ внесені зміни. Зокрема, у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" (у редакції постанови від 17.06.2015 №426) визначено, що з 01.09.2015 мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту у розрахунку за горілку становить 274,50 грн.

Водночас суд враховує, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 у справі №826/17459/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016, адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Люботинський завод "Продтовари" задоволений повністю. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №426 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016 касаційні скарги Кабінету Міністрів України, Асоціації "УКРВОДКА" залишені без задоволення, а зазначені судові рішення - без змін.

Таким чином, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 у справі №826/17459/15 відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України є такою, що набрала законної сили 30.06.2016 року.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, відповідно до Постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 у справі №826/17459/15 встановлено, що при розрахунку мінімальних оптово-відпускних цін та мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої оскаржуваною Постановою враховано елементи, що не передбачені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», у вигляді націнки опту (без ПДВ) у розмірі 20%. Спірна постанова приймалась за результатами розгляду зауважень та пропозицій до проекту регуляторного акта, що суперечить принципам державної регуляторної політики та не відповідає порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». У звязку із чим, постанова Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №426 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957» визнана незаконною.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України, є обовязковість рішень суду.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

На підставі пункту 7 частини першої статті 7, частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обовязковість виконання судового рішення є конституційною засадою судочинства та принципом адміністративного судочинства. При цьому норми діючого законодавства України не містять будь-яких виключень із обовязку по виконанню судового рішення.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 18.02.2016 по справі №К/800/4150/16 та від 01.03.2016 у справі №К/800/5606/16 прийнято до провадження касаційні скарги Асоціації «Укрводка» та Кабінету Міністрів України та зупинено виконання постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у справі №826/17459/15 за позовом Приватного акціонерного товариства Люботинський завод Продтовари до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб: Міністерства фінансів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України, Товариства з обмеженою відповідальністю Концерн БІГ М, Товариства з обмеженою відповідальністю Олександрія-Бліг, Асоціації УКРВОДКА, про визнання незаконною та нечинною постанови, до розгляду справи судом касаційної інстанції.

Таким, чином в період з 18.02.2016 до 29.06.2016 постанова Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №426 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957» була чинною.

Відповідачем при проведенні перевірки, складенні акту перевірки та прийнятті на його основі рішення про застосування фінансових санкцій взято до уваги обставини, встановлені судовими рішеннями, внаслідок чого відповідач дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог Постанови Кабінету Міністрів України №957 від 30.10.2008 року «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв.

Тобто, з урахуванням наведеного, суд констатує, що контролюючим органом під час розрахунку мінімальної роздрібної ціни горілки правомірно застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" у редакції постанови від 17.06.2015 №426 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957".

Відповідно до ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право вимагати від платників податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або проводять діяльність, що підлягає ліцензуванню, патентуванню та/або сертифікації), що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки , надання для перевірки документів, їх копій.

Згідно п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Для платників податків, які відповідно до цього пункту зобов'язані надавати інформацію в електронній формі, загальний формат та порядок подачі такої інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі невстановлення електронного формату та порядку надання такої інформації платник податків звільняється від обов'язку подання її в електронній формі.

При проведенні фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, посадовим особам Добропільської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області не було надано документи щодо предмету перевірки , про що відповідно перевірючими було складено відповідний акт від 06 квітня 2016 року/а.с.49/.

В судовому засіданні були допитані в якості свідків представник податкового органу, який був присутній під час проведення перевірки ОСОБА_6 та продавець, який працює у позивача ОСОБА_5 Суд приймає до уваги надані в судовому засіданні показання свідків про відсутність порушень при проведенні фактичної перевірки 06 квітня 2016 року, оскільки вони не спростовані позивачем, свідком ОСОБА_5 та узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Суд не приймає в якості належного доказу надану в судовому засіданні роздрукований в форматі А4 фотознімок тому,що на ньому відсутні будь-які докази підтвердження саме цієї спірної перевірки за участю осіб. ( ар.с. 92)

Крім того, до матеріалів справи надані матеріали проведеної перевірки Олександрівським відділенням поліції Краматорського відділу поліції ГУНП України в Донецькій області щодо перешкоджання в роботі при виконанні обовязків перевіряючого та встановлення осіб. Відповідно висновків та пояснень ОСОБА_6Є, ОСОБА_7 повністю встановити осіб, які знаходились під час проведення перевірки в магазині та саме особу, яка здійснила розрахункову операцію не виявилось можливим.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірне рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на всі обставини справи, досліджені належні докази, суд дійшов висновку, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2016 №, №05 задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2016 №, № - відмовити.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 26 квітня 2017 року.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03 травня 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.