Справа № 803/495/16
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3013/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

представника відповідача Дулебко В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про зобов'язання вчинити дії

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення її адміністративного позову, оскільки за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, тому скасування при виході у відставку гарантованої виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими Законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Представники Державної судової адміністрації України в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов'язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 21.12.1992 року ОСОБА_2 працювала на посаді судді Луцького міського суду, а з 06.05.2008 року суддею Апеляційного суду Волинської області, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 6-9).

Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року № 788-VIII "Про звільнення суддів" позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 11-17).

Наказом голови Апеляційного суду Волинської області від 23.11.2015 року № 9.7/35 ОСОБА_2 звільнено з посади судді та відраховано зі штату Апеляційного суду Волинської (а.с. 10).

Як вбачається з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 19), станом на 24.11.2015 року стаж роботи ОСОБА_2 становить 22 роки 11 місяців 04 дні.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України підставою звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції на момент прийняття постанови Верховною Радою України про звільнення позивача) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Як зазначалось вище, постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року № 788-VIII позивача було звільнено у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до частини першої статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка діяла до 01.04.2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII, який набрав чинності з 01.04.2014 року, виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Тобто, на момент виходу позивача у відставку (листопад 2015 року), як і на дату подання заяви про відставку - 06.06.2014 року, діяли норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01.04.2014 року, згідно яких виплата судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою не передбачалася.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання позивача на невиплату вихідної допомоги, як порушення її конституційних гарантій, є не обґрунтованими, так як рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося.

В той же час, у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (12.11.2015 року).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 19.11.2013 року № 10-рп/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року у справі № 803/495/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
Судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула

Повний текст ухвали виготовлено 11 травня 2017 року.