Справа № 423/888/17
Суддя: Лизенко І. В.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

єдиний унікальний номер справи 423/888/17
номер провадження 2а/423/44/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області у складі:

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Лугової Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у судовій залі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірними дій, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язання до зарахування стажу роботи, зобов'язання до призначення пенсії за віком на пільгових умовах,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов зазначений позов, а також заява про уточнення позовних вимог від 19.04.2017, у якому представник позивачки просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах і скасувати рішення відповідача від 17.01.2017 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов'язати відповідача зарахувати позивачці до пільгового стажу період її роботи з 01.07.1997 по 20.06.2000 на шахті «Слов'яносербська» ДХК «Луганськвугілля» та нарахувати пільгову пенсію за віком з 11 січня 2017 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 11 січня 2017 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак рішенням від 20.01.2017 їй було відмовлено у цьому, оскільки не зараховано до пільгового стажу роботу з 01.07.1997 по 20.06.2000 на шахті «Слов'яносербська» ДХК «Луганськвугілля», так як вона не надала відповідачеві належних довідок про особливий характер роботи через знаходження підприємства на тимчасово окупованій території. Вважає дії відповідача неправомірними, оскільки має право на пенсію за віком на пільгових умовах за п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як досягла 50 років 6 місяців, має необхідний спеціальний стаж роботи, що підтверджується записами у трудовій книжці.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, надавши повноваження на представництво її інтересів у суді представнику ОСОБА_1

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, підтвердив викладене у позові та уточненій позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, суду усно та письмово (а.с.25) пояснила, що позивачка має загальний стаж роботи 22 роки 07 місяців 11 днів, в тому числі на роботах за Списком №2 7 років 02 місяці 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Не зараховано до пільгового стажу роботу з 01.07.1997 по 20.06.2000 на шахті «Слов'яносербська» ДХК «Луганськвугілля», оскільки позивачка не надала уточнюючі довідки з підприємства, яке розташовано на тимчасово окупованій території, а тому неможливо перевірити достовірність зазначеної у них інформації первинними документами та визначити особливий характер роботи позивачки. Просила у задоволенні позову відмовити. Також представник відповідача зазначила, що рішення про відмову у призначенні пенсії містить описку у даті - «20.01.2016», тоді як позивачка звернулась до УПФ 11.01.2017. Датою рішення є 20.01.2017.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

11 січня 2017 року позивачка звернулась до УПФ України у Попаснянському районі Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що визнано сторонами.

Рішенням УПФ України у Попаснянському районі Луганської області від 20.01.2017 (помилково зазначено 20.01.2016) позивачці відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного спеціального стажу роботи (а.с.15).

Рішення мотивоване тим, що позивач має загальний стаж роботи позивачка має загальний стаж роботи 22 роки 07 місяців 11 днів, в тому числі на роботах за Списком №2 7 років 02 місяці 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зарахувати до пільгового стажу роботу на шахті «Слов'яносербська» ДХК «Луганськвугілля» немає можливості, оскільки підприємство розташовано на тимчасово окупованій території, а тому немає доступу до архіву підприємства.

Задовольняючи позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок.

На час звернення до відповідача із заявою позивачка, яка народилась 06 травня 1965 року, досягла 50 років 6 місяців, що підтверджується копією паспорту (а.с.7-8).

Відповідачем визнано, що загальний стаж роботи позивачки складає 22 роки 07 місяців 11 днів, тобто стаж роботи позивачки більше 21 року, що відповідає вимогам п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем визнано стаж роботи позивачки за Списком №2 - 7 років 02 місяці 04 дні.

Предметом спору є незарахування відповідачем до спеціального стажу періоду роботи з 01.07.1997 по 20.06.2000 на шахті «Слов'яносербська» ДХК «Луганськвугілля».

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Якщо ця інформація не відображена у трудовій книжці, то ці відомості підтверджуються уточнюючими довідками підприємства згідно з абз.1 п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637.

Позивачкою при зверненні до УПФ України в Попаснянському районі та суду надано трудову книжку, у якій наявні записи щодо її роботи, в тому числі з 01.07.1997 по 20.06.2000 на шахті «Слов'яносербська» ДХК «Луганськвугілля» учнем виборщика породи, виборщиком породи (а.с.9-10).

Відповідачем визнано, що зазначена посада віднесена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів Україн.

Архів шахти «Слов'яносербська» ДХК «Луганськвугілля» знаходиться у м.Слов'яносербську Луганської області, тобто на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади, в районі проведення АТО (постанова ВРУ від 17 березня 2015 року № 252-VIII, розпорядження КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р), що дійсно унеможливлює здійснення перевірки даних про роботу позивача архівними документами.

Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування даних за 1997-2000 роки не містить.

Разом з тим, записи у трудовій книжці позивачки про роботу за цей період є повними та чіткими.

Отже, саме записами у трудовій книжці позивачки підтверджується вказаний вище стаж її роботи, в тому числі спеціальний.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинилася позивачка у цій справі, яка у спірний період працювала на шахті, архів якої на даний момент знаходиться на тимчасово окупованій території України, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості надати необхідні документи.

На переконання суду, така вимога (щодо надання уточнюючої довідки та/або можливості зустрічної перевірки документів на підставі первинних документів) може бути визнана цілком виправданою в звичайній ситуації, оскільки формально вона базується на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та має на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці. Проте в ситуації позивача ця вимога становить дискримінаційне поводження по відношенню до осіб, які мають трудовий стаж на підприємствах, які залишилися на території, що на даний момент є тимчасово окупованою, адже такі особи навіть теоретично не можуть надати відповідні документи (як показує практика, навіть у тих випадках, коли ці особи надають відповідні документи, то органи пенсійного фонду не визнають їх легітимність), а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації позивача є проявом непрямої дискримінації. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в особливій ситуації позивача суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Отже, такі дії в указаній ситуації є явно непропорційними заявленій легітимній меті, а тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо,адже відповідач не врахував всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, той факт, що первинні документи, які можуть підтвердити пільговий стаж позивачки, залишилися на окупованій території.

Отже, суд визнає як спеціальний стаж роботи позивачки з 01.07.1997 по 20.06.2000 на шахті «Слов'яносербська» ДХК «Луганськвугілля» учнем виборщика породи, виборщиком породи.

Таким чином, з урахуванням визнаного відповідачем спеціального стажу, станом на 11.01.2017 спеціальний стаж позивачки складає 10 років 01 місяць 23 дні.

Таким чином, у позивачки наявний спеціальний стаж, який дає право на пенсію на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими.

Судові витрати позивачки слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області.

На підставі викладеного, ст. 13 п. «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення», керуючись ст. ст. 2, 11, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірними дій, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язання до зарахування стажу роботи, зобов'язання до призначення пенсії за віком на пільгових умовах задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком на пільгових умовах та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області від 20.01.2017 року (датою якого помилково вказано 20.01.2016) про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області зарахувати ОСОБА_3 до спеціального стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах на підставі п.б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 01.07.1997 по 20.06.2000 - учнем виборщика породи, виборщиком породи 2 розряду на шахті «Слов'яносербська» Державної холдингової компанії «Луганськвугіллля», та призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11 січня 2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її виготовлення у повному обсязі до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський районний суд Луганської області.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження, якщо судове рішення не скасовано.

Суддя І.В. Лизенко