Справа № 442/8062/16-а,2-а/442/36/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4301/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Костіва М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

від відповідача - Круглій Ю.Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської обл. на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської обл. від 23.02.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської обл. про визнання дій протиправними, зобов'язання врахувати період роботи до спеціального стажу та призначити пенсію за віком на пільгових умовах,-

В С Т А Н О В И Л А:

19.12.2016р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням поданої під час розгляду справи заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати протиправними дії відповідача Дрогобицького об'єднаного управління /ОУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України Львівської обл. щодо відмови зарахувати їй стажу роботи медсестри в пансіонаті «Карпати» з лікувальним нахилом Львівського виробничого об'єднання /ВО/ «Полонина» та в Дочірньому підприємстві /ДП/ «Карпати» ВАТ «Полонина» (Львівська обл., смт.Східниця, м.Борислав, вул.Зарічна, буд.9) до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років; зобов'язати пенсійний орган зарахувати трудовий стаж роботи медсестри в пансіонаті «Карпати» з лікувальним нахилом Львівського ВО «Полонина» (Львівська обл., смт.Східниця, м.Борислав, вул.Зарічна, буд.9) з 01.08.1980р. по 01.06.1994р. та в ДП «Карпати» ВАТ «Полонина» (Львівська обл., смт.Східниця, м.Борислав, вул.Зарічна, буд.9) з 17.04.1995р. по 27.01.2003р. до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років та призначити їй пільгову пенсію за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.10.2016р. (а.с.2-4, 31-33).

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської обл. від 23.02.2017р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії відповідача Дрогобицького ОУПФ України Львівської обл. щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи медсестри в пансіонаті «Карпати» з лікувальним нахилом Львівського ВО «Полонина» (Львівська обл., смт.Східниця, м.Борислав, вул.Зарічна, буд.9) та в ДП «Карпати» ВАТ «Полонина» (Львівська обл., смт.Східниця, м.Борислав, вул.Зарічна, буд.9) до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років; зобов'язано пенсійний орган зарахувати трудовий стаж роботи медсестри в пансіонаті «Карпати» з лікувальним нахилом Львівського ВО «Полонина» з 01.08.1980р. по 01.06.1994р. та в ДП «Карпати» ВАТ «Полонина» з 17.04.1995р. по 27.01.2003р. до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років, та призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 01.10.2016р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Дрогобицького ОУПФ України у Львівській обл. на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.37-40).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач Дрогобицьке ОУПФ України у Львівській обл., який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.42 і на звороті).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що протягом спірного періоду позивач працювала на посаді медсестри у пансіонаті. Разом з тим, пансіонати не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою КМ України № 909 від 04.11.1993р.

Таким чином, при загальному стажі роботи 37 років 03 місяці 11 днів та стажі роботи як працівника охорони здоров'я, який складає 12 років 02 місяці 17 днів, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 у 1980 році закінчила Бориславське медичне училище (а.с.8).

Рішенням Державної кваліфікаційної комісії вказаного училища від 01.07.1980р. позивачу було присвоєно кваліфікацію медична сестра, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1, реєстраційний номер 151.

Згідно записів трудової книжки позивач ОСОБА_1 працювала на наступних посадах (а.с.10-16):

з 01.08.1980р. по 01.06.1994р. - в пансіонаті «Карпати» ВО «Полонина» на посадах медсестри озокеритного відділу, медсестри водолікувального відділення і кабінету гідротерапії, медсестри процедурного кабінету, дієтсестри;

з 17.04.1995р. по 27.01.2003р. - у пансіонаті «Карпати» ВО «Полонина», яке в 1997р. перереєстровано у ДП «Карпати» ВАТ «Полонина», а з 10.03.2000р. останнє перейменовано на ДП санаторій «Карпати» Львівський ВАТ «Полонина», на посадах медсестри фізкабінету, чергової медсестри;

з 11.06.2003р. по 03.09.2003р. - у філії ВАТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» на посаді медичної сестри;

з 12.07.2005р. по 06.11.2013р. у філії ВАТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» на посаді медичної сестри (чергової);

з 20.12.2013р. по 30.09.2014р. - у філії ВАТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» на посаді медичної сестри (змінної).

13.10.2016р. позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пільгової пенсії за вислугу років, однак згідно рішення відповідача № 28 від 21.10.2016р. відмовлено у призначенні такої пенсії позивачу як працівнику охорони здоров'я згідно п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою Кабінету КМ № 909 від 04.11.1993р. (а.с.9 і на звороті).

Відмова у призначенні спірної пенсії обґрунтована тим, що пансіонати не передбачені вищевказаним Переліком, тому правових підстав для зарахування періоду роботи з 01.08.1980р. по 09.03.2000р. до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, немає.

При цьому, відповідачем визначено, що загальний стаж роботи позивача складає 37 років 03 місяці 11 днів, стаж роботи як працівника охорони здоров'я становить 12 років 02 місяці 17 днів (зараховані періоди роботи 10.03.2000р. - 27.01.2003р. на посаді чергової медичної сестри в санаторії «Карпати» Львівського ВАТ «Полонина», 11.06.2003р. - 03.09.2003р. на посаді сестри медичної (палатної), 12.07.2005р. - 06.11.2013р., 20.12.2013р. - 30.09.2014р. на посадах сестри медичної в санаторії «Прикарпаття» філії ВАТ «Атомпрофоздоровниця»), що не дає права на призначення пенсії за вислугу років.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що протягом спірних періодів роботи позивач працювала на посадах середнього медичного персоналу в закладах, які віднесені до закладів охорони здоров'я; при цьому в останньої наявний необхідний стаж для призначення пільгової пенсії за віком.

На думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення» та іншими підзаконними актами.

Зокрема, відповідно до п.«е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМ України, незалежно від віку.

Право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров'я після досягнення 55 років при наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою КМ України № 909 від 04.11.1993р. «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Згідно з розділом 2 «Охорона здоров'я» зазначеного Переліку право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал, які працюють в закладах охорони здоров'я, зокрема, лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрах.

Відповідно до примітки 2 до цього Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Визначення поняття «заклад охорони здоров'я» наведено в ст.3 Основ законодавства України про охорону здоров'я № 2801-XII від 19.11.1992р. (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до ч.2 ст.16 цих Основ заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Перелік закладів охорони здоров'я визначений наказом Міністерство охорони здоров'я України № 385 від 28.10.2002р. «Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я».

Відповідно до п.1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затв. постановою КМ України № 765 від 15.07.1997р., державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я за наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, додержання ним установлених критеріїв і гарантії високої якості професійної діяльності. Акредитації, котра проходить один раз на три роки, підлягають усі заклади охорони здоров'я незалежно від форм власності.

Згідно п.10 цього Порядку у разі прийняття рішення про присвоєння закладу певної акредитаційної категорії відповідна головна акредитаційна або акредитаційна комісія безоплатно видає йому акредитаційний сертифікат (додаток 3).

У випадку, коли назва закладу (незалежно від його форми власності), що зазначена в трудовій книжці, не відповідає Переліку закладів охорони здоров'я, затв. наказом Міністерства охорони здоров'я України № 385 від 28.10.2002р., то акредитаційний сертифікат є обов'язковим документом для визначення права на пенсію за вислугу, оскільки відповідно до наданого сертифікату визначається назва закладу.

Ураховуючи наведене, за діючим законодавством до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах медичної сестри у закладах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі акредитації.

Разом з тим, спірними періодами стажу позивача є періоди трудової діяльності з 01.08.1980р. по 01.06.1994р. та з 17.04.1995р. по 09.03.2000р. на посаді сестри медичної в пансіонаті «Карпати» ВО «Полонина».

Норми ст.78 Закону УРСР «Про охорону здоров'я» (прийнятий 15.07.1971р., введений в дію з 01.10.1971р.) передбачали такий заклад охорони здоров'я, як пансіонат.

До 01.01.1992р. був чинний Перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 1397 від 17.12.1959р., згідно п.1 р.ІІ якого було визначено, що робота в «санаториях и курортних лечебницах всех найменований», в тому числі на посаді медичної сестри надавало право особі на пенсію за вислугу років.

Пунктом 3 цього Положення про порядок обрахування стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти і охорони здоров'я, затвердженого цією постановою, передбачалось, що до стажу роботи лікарів та інших працівників також зараховувалась робота за спеціальністю в будинках відпочинку, піонерських таборах та курортних пансіонатах.

Матеріалами справи стверджується, що пансіонат «Карпати» з лікувальним нахилом Львівського ВО «Полонина» був перереєстрований в 1997 році в ДП «Карпати» ВАТ «Полонина» (запис № 10 у трудовій книжці позивача на підставі наказу № 3 від 20.01.1997р.), у подальшому ДП «Карпати» ВАТ «Полонина» перейменовано на ДП санаторій «Карпати» ВАТ «Полонина» (запис № 12 у трудовій книжці позивача на підставі наказу № 7 від 18.05.2000р.).

Як убачається із Положення про пансіонат «Карпати», затв. начальником управління місцевої промисловості 23.09.1976р., пансіонат «Карпати» є лікувальним та профілактичним закладом, призначеним для лікування робітників, ІТП і службовців на основі медичного використання місцевих мінеральних джерел типу «Нафтуся», озокерита, електро- і світлолікування (а.с.17-19).

Належність пансіонату «Карпати» з лікувальним нахилом Львівського ВО «Полонина» до закладів охорони здоров'я підтверджується довідкою Львівського обласного управління статистики № 929/20 від 13.06.2003р. (а.с.16). Із змісту цієї довідки вбачається, що у 1993 році пансіонат «Карпати» з лікувальним нахилом Львівського ВО «Полонина» був перереєстрований в ДП санаторій «Карпати» ВАТ «Полонина» і на підставі установчих документів був включений до Державного реєстру в 1993 році з видом діяльності ЗКГНГ - 91517 курортний заклад як заклад охорони здоров'я.

Статутом ДП «Карпати» санаторій ВАТ «Полонина» стверджується, що це підприємство створене на базі пансіонату «Полонина»; предметом його діяльності є медична практика, організація оздоровлення та відпочинку (а.с.21-25).

Враховуючи наведене, пансіонат «Карпати» з лікувальним нахилом Львівського ВО «Полонина» та ДП санаторій «Карпати» ВАТ «Полонина» відповідно до їх установчих документів є закладами системи охорони здоров'я.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що пенсійним органом враховано позивачу до спеціального стажу час її роботи з 10.03.2000р. в ДП санаторій «Карпати» ВАТ «Полонина», який є правонаступником пансіонату «Карпати».

Таким чином, саме по собі найменування лікувального закладу не може вважатися достатньою підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи на нього до спеціального стажу; визначальним є належність такого закладу до закладів охорони здоров'я.

Така належність визначається шляхом оцінки діяльності цього закладу.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про курорти» санаторно-курортні заклади - це заклади охорони здоров'я, що розташовані на територіях курортів і забезпечують подання громадянам послуг лікувального, профілактичного та реабілітаційного характеру з використанням природних лікувальних ресурсів.

Санаторно-курортні заклади створюються в порядку, передбаченому ст.16 Основ законодавства України про охорону здоров'я та іншими нормативно-правовими актами.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки пансіонат «Карпати» ВО «Полонина» належав до санаторно-курортних закладів, у подальшому він був реорганізований в ДП санаторій «Карпати» ВАТ «Полонина», час роботи на якому пенсійним органом зараховано до спеціального стажу позивача, тому правові підстави для відмови в зарахуванні періоду роботи позивача з 01.08.1980р. по 09.03.2000р. до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, були відсутніми.

Таким чином, дії відповідача Дрогобицького ОУПФ України у Львівській обл. щодо неврахування спірного трудового стажу позивача до спеціального стажу не ґрунтуються на вимогах закону.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем заявлені позовні вимоги, зокрема, щодо визнання протиправними дій відповідача Дрогобицького ОУПФ України Львівської обл. щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи медсестри до спеціального стажу.

Разом з тим, позивачем не оскаржується рішення відповідача № 28 від 21.10.2016р. про відмову в призначенні пенсії позивачу як працівнику охорони здоров'я згідно п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою Кабінету КМ № 909 від 04.11.1993р.

Незважаючи на викладене, колегія суддів не вважає наведену обставину такою, що створює об'єктивні перешкоди для задоволення заявлених вимог позивача, оскільки постановою суду від 23.02.2017р. визнано протиправними дії відповідача Дрогобицького ОУПФ України Львівської обл. щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи медсестри в пансіонаті «Карпати» з лікувальним нахилом Львівського ВО «Полонина» та в ДП «Карпати» ВАТ «Полонина» до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років.

Доводи апелянта в іншій частині апеляційної скарги на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської обл. на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської обл. від 23.02.2017р. в адміністративній справі № 442/8062/16-а залишити без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
М. В. Костів