Справа № 825/487/17
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2017 року Чернігів Справа № 825/487/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Д'якова В.І.,

за участю секретаря - Лазаренко В.Г.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Агапової І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовно площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, викладеної у листі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19 грудня 2016 року №У-24531/0-6937/6-16;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовно площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування вчинена повторно, є не вмотивованою та не містить підстав для відмови, вичерпний перелік яких передбачений ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

При цьому, відповідач посилався на те, що частково на земельній ділянці відновилась лісова рослинність, а землі лісогосподарського призначення передаються в оренду лише спеціалізованим державним та комунальним підприємствам.

ОСОБА_3 вказує, що фактично йому було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки з підстав, що вказана ділянка має лісогосподарське цільове призначення, що не відповідає дійсності.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем порушено норми Земельного кодексу України та принцип розсудливості, так як відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, є перешкоджанням в реалізації наданих йому законодавством прав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до інформації, наданої Відділом Держгеокадастру у Ріпкинському районі на території земельної ділянки, з приводу якої звертається позивач, частково відбулось природнє поновлення лісу. Надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби, орієнтовною площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років, на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області буде суперечити завданням земельного законодавства та порушувати інтереси держави в цілому. Крім того, розмір земельної ділянки, яку планує до відведення позивач є досить значним і не відповідає меті використання земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби - для задоволення особистих потреб у сільськогосподарській продукції. Також представник відповідача вказав, що позивач жодного разу не надав інформацію про наявність у нього в господарстві будь-якої худоби.

Крім того, представник відповідача зазначив, що позовна вимога щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовно площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить із наступного.

Рішенням Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 29.07.2016 ОСОБА_3 було надано згоду на отримання в оренду земельної ділянки орієнтовно площею 70 гектарів, яка знаходиться на території Голубицької сільської ради (за межами населеного пункту) для сінокосіння із земель запасу з терміном оренди на 7 років (а.с. 14).

08.08.2016 ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із письмовою заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовною площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області. До заяви було додано: графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування, копія рішення Голубицької сільської ради про надання згоди від 29.07.2016, копія паспортних даних та ідентифікаційного номеру (а.с.15).

06.09.2016 листом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №У-15667/0-4354/6-16, позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовною площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

У відповіді було зазначено, що відповідно до інформації, наданої Відділом Держгеокадастру у Ріпкинському районі земельна ділянка, з приводу якої звертається позивач, згідно державної статистичної звітності з обліку земель рахується як сіножаті. Відповідач також посилався на те, що норма випасу на одну голову великої рогатої худоби згідно з «Довідником зоотехніка» редакції М.Н. Луценко, Москва, 1957 р. становить: вівці 2-3 гол. - 1 га; кінь 1 гол. - 1 га; корова 1 гол. - 1 га; молодняк ВРХ 1 гол. - 1,5-2,0 га. При цьому, позивач не надав інформації про наявність у його господарстві будь-якої худоби (а.с. 16).

ОСОБА_3 оскаржив вказану відмову до суду. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2016, що набрала законної сили, по справі №825/1616/16 адміністрований позов ОСОБА_3 задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_3 у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтованою площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області; зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтованою площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (а.с. 17-20).

18.11.2016 ОСОБА_3 повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із письмовою заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовною площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області. До заяви позивачем було додано: графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування, копія рішення Голубицької сільської ради про надання згоди від 29.07.2016, копія постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 по справі №825/1616/16, копія паспортних даних та ідентифікаційного номеру (а.с.21).

На виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 по справі №825/1616/16 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянуло заяву позивача та листом від 19.12.2016 №У-24531/0-6937/6-16 відмовило ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовною площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Відмова мотивована тим, що відповідно до інформації, наданої Відділом Держгеокадастру у Ріпкинському районі, на території земельної ділянки, з приводу якої звертається позивач, частково (орієнтовною площею 30,00 га) відбулось природне поновлення лісу, відтворення основного компоненту лісу - деревної рослинності.

При цьому, ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України визначає, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Отже, враховуючи вищенаведене та те, що у своїй заяві ОСОБА_3 просить надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 70,00 га для сінокосіння та випасання худоби, 30,00 га з яких вкрита лісовою рослинністю, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівські області не має правових підстав щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (а.с.22).

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-III, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Кожному громадянину України, згідно статті 14 Конституції України гарантується право на землю.

З положень статті 2 Земельного кодексу України вбачається, що земельні відносини - це відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частини друга статті 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач вказаних вимог дотримався.

Згідно із частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельним кодексом України визначені вичерпні підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

З огляду на вищевказану норму земельного законодавства, право громадян на отримання безоплатно у користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для сінокосіння та випасання худоби, може обмежуватись загальними правилами земельного законодавства.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування, та не означає передачу земельної ділянки у користування, а є лише одним з етапів цього процесу.

Судом встановлено, що листом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.12.2016 №У-24531/0-6937/6-16 позивачу було повторно відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки.

При цьому, відповідач посилався на те, що відповідно до інформації, наданої Відділом Держгеокадастру у Ріпкинському районі, на території земельної ділянки, з приводу якої звертається позивач, частково (орієнтовною площею 30,00 га) відбулось природне поновлення лісу. При цьому, відповідач посилався на порядок передачі у постійне користування земель лісогосподарського призначення, передбачений ч. 1 ст.57 Земельного кодексу України та вказав про відсутність правових підстав щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Разом з тим, відповідно до інформації, наданої відповідачем на вимогу суду, земельна ділянка, орієнтовною площею 70,00 га на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області не сформована, відомості про останню не внесені до Державного земельного кадастру, а отже цільове призначення спірної земельної ділянки не визначено (а.с. 104).

Крім того, як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 06.09.2016 №У-15667/0-4354/6-16, яким позивачу було вперше відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідно до інформації, наданої Відділом Держгеокадастру у Ріпкинському районі земельна ділянка, з приводу якої звертається позивач, згідно державної статистичної звітності з обліку земель, рахується як сіножаті (а.с. 16).

Тому, суд вважає помилковим посилання відповідача на порядок передачі у постійне користування земель лісогосподарського призначення, передбачений ч. 1 ст.57 Земельного кодексу України, як підставу для відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Таким чином, встановлені обставини свідчать про відсутність підстав передбачених частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовно площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, викладеної у листі від 19.12.2016 №У-24531/0-6937/6-16, є протиправними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно з частиною третьою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішення за заявою позивача замість суб'єкта владних повноважень.

При цьому, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовно площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області судові витрати у розмірі 640,00 грн.

Керуючись статтями 69-71, 94, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовно площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, викладеної у листі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19 грудня 2016 року №У-24531/0-6937/6-16.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби, орієнтовно площею 70,00 га в оренду, терміном на 7 років на території Голубицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області () на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.І. Д'яков