Справа № 808/8883/15
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
"19" квітня 2017 р. справа № 808/8883/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.10.2016 р. у справі №808/8883/15

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , Військової частини польова пошта НОМЕР_2 (Військова частина НОМЕР_3 ),

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати неправомірними дії командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо відмови в розрахунку з позивачем в повному обсязі по грошовому забезпеченню за лютий, березень, квітень 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2015 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, призначеним виплатам при звільнені з військової служби: щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 125% місячного грошового забезпечення за період з 1 квітня по 27 квітня 2015 року, надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 1 квітня по 27 квітня 2015 року, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% з 1 квітня по 27 квітня 2015 року, грошової компенсації за невикористані 7,5 днів щорічної відпустки за 2015 рік, одноразової грошової допомоги по звільненню за 12 календарних місяців;

- стягнути з відповідачів на користь позивача 18927,28 грн., з них: 3205,01 грн. - грошове забезпечення за лютий 2015 року, 3205,01 грн. - грошове забезпечення за березень 2015 року, 3105,44 грн. - заборгованість виплат при звільненні за наказом №47 від 27.04.2015 року, 3205,01 грн. - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік, 3205,01 грн. - матеріальна допомога на оздоровлення за 2015 рік, 1411,15 грн. - індексація грошового забезпечення за 2014-2015 роки, 1590,65 грн. - індексація несплаченого за лютий, березень та квітень 2015 року грошового забезпечення за 2015-2016 роки, в солідарному порядку;

- стягнути з відповідачів на користь позивача середньомісячне грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 54485,17 грн. в солідарному порядку;

- стягнути з відповідачів на користь позивача заподіяну моральну шкоду в сумі 100000 грн.

в солідарному порядку;

- стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на юридичну допомогу в сумі 5500 грн. в солідарному порядку;

- зобов`язати командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 видати позивачу належним чином оформлений грошовий атестат та довідку додаткових грошових виплат, необхідних для перерахунку призначеної йому військової пенсії;

- зобов`язати командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 видати позивачу належним чином оформлену довідку про перебування у зоні АТО у 2015 році.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.10.2016 р. позов задоволено частково, а саме:

- визнано неправомірними дії Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо відмови в розрахунку з позивачем у повному обсязі по грошовому забезпеченню та іншими виплатами за лютий, березень, квітень 2015 року;

- зобов`язано відповідачів нарахувати та виплатити позивачу за лютий - квітень 2015 року грошове забезпечення та інші належні виплати;

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 видати позивачу належним чином оформлений грошовий атестат та довідку додаткових грошових виплат, необхідних для перерахунку призначеної йому військової пенсії;

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 видати позивачу належним чином оформлену Довідку про перебування у зоні проведення антитерористичної операції у 2015 році.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог мотивована недоведеністю відповідачами правомірності своїх дій, а в частині відмови у задоволенні позову - необґрунтованістю вимог позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що в своїй постанові суд першої інстанції взагалі не прийняв будь-якого рішення стосовно позовних вимог в частині стягнення з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі - відповідач-1) та Військової частини польова пошта НОМЕР_2 (Військова частина НОМЕР_3 ) (далі - відповідач-2) на користь позивача середньомісячного грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 54485,17 грн. та в постанові це питання взагалі відсутнє.

Суд відмовив в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на юридичну допомогу в сумі 5500 грн., посилаючись на те, що позивачем не надані суду платіжні документи (чеки, квитанції, прибуткові касові ордери) на вказану в позові суму. Також суд зазначив, що позивач не надав документального підтвердження, що представником позивача витрачений конкретний час, пов`язаний з наданням позивачу правової допомоги. Проте, в своїй постанові суд взагалі не послався на будь-які нормативні акти, якими це було передбачено. Усі документи, які підтверджують сплату позивачем послуг з надання правової допомоги, були надані суду (розрахунок судових витрат, акт приймання-передачі виконаних робіт). При цьому, згідно з п.1 ч.3 ст.87 КАС України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення з відповідачів на користь позивача заподіяної моральної шкоди в сумі 100000 грн. суд послався на недоведеність позивачем своїх позовних вимог в цій частині. На думку позивача, про завдану йому моральну шкоду в сумі 100000 грн. свідчать ті обставини, що упродовж тривалого часу позивач з вини відповідача не отримав повного розрахунку при звільненні; не отримав належним чином оформлений грошовий атестат та відповідну довідку, внаслідок чого позивач не міг своєчасно оформити пенсію, стати на облік до центру зайнятості для працевлаштування або отримання відповідної допомоги. Також позивач зазначає, що у зв`язку з наведеним для забезпечення себе та своєї родини був вимушений позичати гроші, що погіршило матеріальне становище його родини. Усі необхідні документи, що підтверджують вказані обставини, на думку позивача, були надані суду.

Відповідачі майже вісім місяців не з`являлися у судові засідання та не надали суду відповідні розрахунки стосовно не виплачених позивачу належних грошових виплат, тому позивач був вимушений зробити власний розрахунок та просив суд в своєму позові стягнути з відповідачів конкретні суми заборгованих грошових коштів. Судом взагалі не прийнято рішення з цього питання та не надано відповідної оцінки розрахункам позивача по всім видам належних позивачу виплат.

Відповідачі, заперечуючи в задоволенні позовних вимог, не надали суду будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень та не спростували надані суду розрахунки позивача по всім видам належних позивачу виплат при звільненні.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно з довідкою №104 від 22.03.2016р., виданою 22.03.2016 військовим комісаром Центрального об`єднаного районного військового комісаріату м.Запоріжжя (замість військового квитка), ОСОБА_1 призваний 03.04.2014р. на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 та звільнений у запас 27.04.2015р. наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 №47 від 27.04.2015р.

Також, у довідці №104 від 22.03.2016р. зазначено, що позивач з 01.10.2014р. по 27.04.2015р. служив у Військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №47 від 27.04.2015р. прапорщика ОСОБА_1 , старшого стрільця мотопіхотного взводу мотопіхотної роти Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (по особовому складу) від 11 березня 2015р. №9-к у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час), слід вважати таким, що справу та посаду здав та направлено його на військовий облік до Центрального районного військового комісаріату м.Запоріжжя. З 27 квітня 2015 року позивача виключено із списків особового складу Військової частини польова пошта НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Наказано виплатити позивачу щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 125% місячного грошового забезпечення за період з 1 квітня по 27 квітня 2015 року, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років за період з 1 квітня по 27 квітня 2015 року, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% з 1 квітня по 27 квітня 2015 року. Щорічна основна відпустка за 2015 рік позивачу не надавалась, грошову допомогу на оздоровлення він не отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, не отримав. Наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані 7,5 днів щорічної відпустки за 2015 рік та одноразову грошову допомогу по звільненню за 12 календарних місяців. Підстава: витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_4 по особовому складу від 11.03.2015 №9-к.

Відповідно до витягу з наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (по особовому складу) №9-к від 11.03.2015р. позивача на підставі частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до витягу з наказу керівника сектору "М" (по стройовій частині) №77 від 18.03.2015р. є такими, що 25 лютого 2015 року вибули зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в секторі "М", з метою виконання службових (бойових) завдань, військовослужбовців Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в тому числі і позивача. Підстава: рапорт командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 18.03.2015р., витяг із наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 25.02.2015р. №24.

Згідно відповіді тимчасово виконуючого обов`язки начальника фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (вих.№116/14/2/2500 від 14.08.2015р.) на підставі доповіді посадових осіб оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " виплата грошового забезпечення позивачу починаючи з лютого місяця 2015 року призупинена у зв`язку з самовільним залишенням військової частини. По цій справі Запорізький зональний відділ Військової служби правопорядку веде розслідування і станом на 14.08.2015р. висновки до частини не надходили. Поновлення виплати грошового забезпечення та надання необхідних документів при звільненні буде здійснено у відповідності до результатів проведення розслідування.

Представником відповідача-1 суду першої інстанції надано копії витягу з наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05.03.2014р. №8 "Про призупинення виплати грошового забезпечення" та витягу з наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 №17 від 05.04.2015р. "Про призупинення виплати грошового забезпечення", згідно яких за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, згідно пункту 34.4 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" в частині призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, до з`ясування обставин та причин не виходу на службу наказано призупинити виплату грошового забезпечення, зокрема, позивачу. При цьому, датами призупинення зазначено 01.02.2015р. (у витязі з наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 №8 від 05.03.2014р.) та 01.03.2015р. (у витязі з наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 №17 від 05.04.2015р.).

В обґрунтування наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 №17 від 05.04.2015р. "Про призупинення виплати грошового забезпечення" представником відповідача-1 надано до суду акт службового розслідування по факту порушення посадовими особами Військової частини польова пошта НОМЕР_1 вимог чинного законодавства, який датований 28.02.2016р.

За інформацією, викладеною в акті службового розслідування по факту порушення посадовими особами Військової частини польова пошта НОМЕР_1 вимог чинного законодавства, 27.04.2015р. наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 №47 прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків частини та направлено на військовий облік до Центрального районного комісаріату м.Запоріжжя. На підставі свідоцтва про хворобу №481 від 18.02.2015р. стало відомо, що ОСОБА_1 перебував на обстеженні і лікуванні в обласному медичному центрі серцево-судинних захворювань м.Запоріжжя з 21.01.2015р. по 28.01.15р., м.Дніпропетровськ в/ч НОМЕР_5 з 02.01.2015р. по 16.01.2015р. та з 28.01.2015р. по 18.02.2015 року. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 після виписки з медичного закладу 18.02.2015 року до військової частини не прибув, відносно нього було проведено службове розслідування та наказом командира військової частини від 05.03.2015р. №8 призупинено виплату грошового забезпечення. За час проходження служби зі скаргами на здоров`я до медичного пункту частини позивач не звертався. Прапорщик ОСОБА_1 був відсутній у військовій частині з 18.02.2015р. по 11.03.2015 року, в розташуванні 2 мотопіхотної роти з 01.02.2015р., яка безпосередньо знаходилась в секторі "М", не з`являвся.

Аналогічні відомості зазначені і у витязі з наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 №139 від 28.02.2016р. "Про затвердження результатів службового розслідування".

Суд першої інстанції до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірними дій Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо відмови в розрахунку з позивачем у повному обсязі по грошовому забезпеченню та іншими виплатами за лютий, березень, квітень 2015 року та зобов`язання відповідачів здійснити нарахування та виплату за цей час, зобов`язання Військової частини польова пошта НОМЕР_1 видати позивачу належним чином оформлений Грошовий атестат, Довідку додаткових грошових виплат необхідних для перерахунку призначеної йому військової пенсії, Довідку про перебування у зоні проведення антитерористичної операції у 2015 році з тих підстав, що:

- відповідачами документально не доведено, що позивач був весь період звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, безперервним перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах; відсутність позивача на службі понад чотирьох місяців з дня вибуття з військової частини (згідно наказів по стройовій частині); самовільне залишення позивачем військової частини або місця служби на строк понад 10 діб незалежно від причини залишення;

- наданий до суду витяг з наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 №361 від 20.11.2015р. не містить відомостей, передбачених п.1.5 "Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України", щодо терміну проведення службового розслідування, особи позивача, стосовно якого має бути проведено розслідування, та конкретних підстав для призначення розслідування;

- командир Військової частини польова пошта НОМЕР_1 усвідомлював місце перебування позивача на час несення військової служби у ввіреній йому військовій частині. Жодного рапорту військовослужбовців чи інших доказів (копій наказів по стройовій частині) про відсутність позивача у Військовій частині польова пошта НОМЕР_1 представники відповідачів до суду не надали;

- опосередковано спростовує відомості щодо порушення службової дисципліни позивачем й інформація начальника Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку (вих.№7/1779 від 12.11.2015) про те, що позивач у розшуку не перебуває. Також, згідно з довідкою Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України у Запорізькій області серії ПАЗ №1465160 за обліками МВС громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 05.10.2015р. до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває;

- на час прийняття наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05.03.2014р. №8 про зупинення позивачу виплати грошового забезпечення з 01.02.2015р. позивач ще не був на військовій службі;

- на дату складання акта службового розслідування по факту порушення посадовими особами Військової частини польова пошта НОМЕР_1 вимог чинного законодавства позивач вже був звільнений в запас наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (по особовому складу) №9-к від 11.03.2015р. Акт службового розслідування по факту порушення посадовими особами Військової частини польова пошта НОМЕР_1 вимог чинного законодавства датований 28.02.2016р., але має виправлення дати складання;

- відповідачами не надано до суду документальних доказів здавання ОСОБА_1 справ і обов`язків за посадою у місці дислокації Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , оформлення цієї здачі відповідним наказом тощо;

- довідки про додаткові види грошового забезпечення і для обчислення пенсії, видані Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 , не містять інформації щодо грошового забезпечення та інших належних виплат позивача за лютий-квітень 2015 року;

- відповідно до довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності і суверенітету та територіальної цілісності України №1281 від 11.01.2015р. прапорщик ОСОБА_1 в період з 01.11.2014р. до 28.12.2014р. брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в складі Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ;

- не виплата позивачу компенсації за не використані дні основної відпустки за 2015 рік, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань підтверджується витягом з наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №47 від 27.04.2015р.;

- судом з`ясовано і не заперечується сторонами, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні;

- внаслідок неналежного оформлення довідок про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії (21.01.2016р. - Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 за №14; 29.12.2015р. - ІНФОРМАЦІЯ_5 за №9381Ф; 30.12.2015р. - ІНФОРМАЦІЯ_5 за №9421Ф) та довідки №1 від 22.01.2016р. №01/01 Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 позивач не мав достатніх документів для призначення пенсії за вислугу років або по інвалідності;

- суд не прийняв до уваги довідку про виплату грошового забезпечення за лютий 2015 року, надану відповідачем-1, оскільки беззаперечних доказів отримання позивачем грошового забезпечення за лютий 2015 року до суду не надано. Також інформація, викладена у довідці про виплату грошового забезпечення за лютий 2015 року, спростовується іншими матеріалами справи;

- відповідачами, які заперечували проти позову, не надано до суду копії Книги обліку військовослужбовців, які стоять на грошовому забезпеченні, та грошових атестатів (форма №18) на підтвердження власних доводів чи спростування доводів позивача;

- бездіяльність відповідачів щодо проведення остаточного розрахунку по грошовому забезпеченню, додаткових видів грошового забезпечення, одноразових виплат позивачу, яка фактично позбавила ОСОБА_1 права на отримання винагороди, що передбачена чинним законодавством України, можливості оформлення у подальшому пенсії по інвалідності, порушує його право на мирне володіння своїм майном, передбачене ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- відповідачами не доведено, що Військова частина польова пошта НОМЕР_1 не брала участі у забезпеченні проведення антитерористичної операції у 2015 році.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 54485,17 грн. за час затримки фактичного розрахунку та інших вимог майнового характеру з тих підстав, що вони не ґрунтуються на наведених у постанові суду нормах права. Висновки суду про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди в сумі 100000 грн. та судових витрат мотивовані необґрунтованістю цих вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно доводів апеляційної скарги, позивач не погоджується з постановою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди в сумі 100000 грн., судових витрат в сумі 5500 грн. та середньомісячного грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 54485,17 грн.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.11 КАС України).

На думку позивача, підставою для стягнення з відповідачів 100000 грн. моральної шкоди є не проведення з вини відповідача-1 повного розрахунку при звільненні упродовж тривалого часу; не отримання належним чином оформленого грошового атестату та відповідної довідки, у зв`язку з чим позивач не міг своєчасно оформити пенсію, стати на облік до центру зайнятості для працевлаштування або отримання відповідної допомоги; позивач був вимушений позичати гроші для забезпечення фізичного існування себе та членів родини, що погіршило матеріальне становище його родини.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 Цивільного кодексу України).

В ухвалі від 15 червня 2011 року №6-47149св10 Верховний Суд України зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Отже, наведені позивачем доводи не свідчать про наявність обставин, передбачених ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, що є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 87 КАС України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Враховуючи викладене, фактично понесені стороною, на користь якої ухвалено судове рішення в адміністративній справі, витрати на правову допомогу у такій справі підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 16 КАС України для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура.

Згідно частини 1 статті 58 КАС України повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю. Оригінали довіреностей або засвідчені підписом судді копії з них приєднуються судом до справи.
Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін (ч.5 ст.58 КАС України).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Зі змісту статті 30 вказаного Закону вбачається, що за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги адвокат отримує від клієнта гонорар у вигляді винагороди у формі фіксованого розміру або погодинної оплати, порядок обчислення, підстави для зміни розміру, порядок сплати та інші умови якої визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Враховуючи викладене, договір про надання правової допомоги є документом, який підтверджує домовленість між клієнтом та адвокатом щодо надання останнім послуг зі здійснення захисту, представництва тощо в обмін на визначений у такому договорі гонорар (фіксований розмір або погодинна оплата).

В той же час, відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (у редакції, чинній на момент здійснення судами розподілу судових витрат) розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Отже, компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування суду повинні бути надані відповідні докази.

У позові ОСОБА_1 зазначив, що витрати на здійснення правової допомоги по справі становлять 5500 грн. В обґрунтування зазначеної суми позивач надав суду першої інстанції: договір про надання правової допомоги від 07.10.2015, свідоцтво №550 про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунок судових витрат, акт приймання-передачі виконаних робіт.

Зазначені докази дійсно свідчать про характер та вартість наданої адвокатом позивачу правової допомоги. Проте, доказів (чеків, квитанцій, прибуткових касових ордерів), що свідчать про фактичну оплату позивачем допомоги адвоката ані адвокатом, ані позивачем суду не було надано.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів вартості допомоги адвоката відповідно до задоволених позовних вимог та в межах граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу.

Щодо стягнення з відповідачів середньомісячного грошового забезпечення за час затримки розрахунку в сумі 54485,17 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось відповідачами на час розгляду апеляційної скарги, що позивачу неправомірно не було своєчасно виплачено грошове забезпечення та інші виплати за лютий-квітень 2015 року.

Відповідно до розрахунків позивача, наведених в позові, відповідачі мали сплатити позивачу, зокрема: грошове забезпечення за лютий та березень по 3205,01 грн., за квітень - 2884,53 грн.; 961,50 грн. одноразової грошової допомоги при звільненні; 429,23 грн. грошової компенсації за невикористані 7,5 днів щорічної відпустки; матеріальну допомогу на оздоровлення- 3205,01; матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань - 3205,01 грн.

Згідно інформації помічника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України - начальника фінансово-економічного управління (вих.№116/14/24583 від 31.12.2015) грошове забезпечення при звільненні з військової служби позивачу було виплачене шляхом зарахування на його картковий рахунок 30.12.2015р. у сумі 3543 грн. 58 коп. Ця обставина також підтверджується позивачем і в позові.

Колегія суддів зазначає, що на вимогу ухвали суду від 15.03.2017 року про витребування доказів відповідачі не надали суду доказів на підтвердження або спростування розрахунків позивача про стягнення коштів; доказів наявності поважних причин затримки розрахунків; результатів службового розслідування, що проводилось стосовно позивача; відомостей щодо періоду, за котрий розрахунок було здійснено в грудні 2015 року та складових цього розрахунку; відомостей щодо виплат матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік та інших доплат, про які просить позивач; відомостей щодо видачі грошового атестата та довідки про перебування у зоні АТО. Також на пропозицію суду відповідачі не надали суду ґрунтовні заперечення або пояснення по суті апеляційної скарги.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідачі з часу звільнення позивача (27.04.2015р.) по час ухвалення постанови судом першої інстанції (12.10.2016р.) не здійснили виплати в повному обсязі належних позивачу cум заробітку.

Згідно з матеріалів справи, на підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 23 грудня 2015 року №Д-322/1/32дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2015 та 2016 роках" Військовій частині польова пошта НОМЕР_2 було надано умовне найменування мирного часу - Військова частина НОМЕР_3 . З метою організації фінансового забезпечення, відповідно вимог п. 1.14, 11.2 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12.11.2010р. № 590, та на підставі клопотань командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 14.12.2015р. №116/14/22825 та від 16.12.2015 №116/14/23079, знято з фінансового забезпечення Військову частину польову пошту НОМЕР_1 з ІНФОРМАЦІЯ_6 . З 01 січня 2016 року Військову частину польову пошту НОМЕР_1 зараховано встановленим порядком на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до розрахунку, наведеного позивачем у позові, відповідачі за 17 місяців (травень 2015р. - вересень 2016р.) затримки розрахунку при звільненні мають відшкодувати позивачу за кожен місяць затримки 3205,01 грн. - середньомісячне грошове забезпечення, що в загальній сумі становить 54485,17 грн.

Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу також роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Крім того, аналогічна правова позиція була висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №6-159цс13.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів середньомісячного грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 54485,17 грн. підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду від 12.10.2016 р. в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів середньомісячного грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 54485,17 грн. та задовольнити позов в цій частині. В іншій частині постанову суду від 12.10.2016 р. слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.10.2016 р. у справі №808/8883/15 скасувати в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 середньомісячного грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 54 485 грн. 17 коп. та задовольнити позов в цій частині.

Стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 54 485 грн. 17 коп.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко