Справа № 813/1001/17
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року справа № 813/1001/17
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Братичак У.В.,

секретаря судового засідання Бугари М.Р.,

за участю:
представника позивача Луньо Б.М.,

представника відповідача Сідака П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в сумі 4814,60 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує безпідставною затримкою з боку відповідача у проведені з ним остаточного розрахунку при звільненні з військової служби. Стверджує, що остаточний розрахунок по грошовому забезпеченні за період з 01.07.2014 року по 03.07.2014 року, компенсацію за невикористану відпустку, а також компенсацію за недоотримане речове майно було виплачено з затримкою в 38 календарних днів. Відтак просить суд про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахункових сум.

Представник відповідача позов не визнав, надав письмові заперечення на такий, в котрих зокрема зазначає, про відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплата належних позивачу сум при його звільненні зі служби, так як виплата належних позивачу сум проводилась після додаткових кошторисних асигнувань та після надходження відповідних коштів на рахунок відповідача. Також в своїх запереченнях стверджує, про помилкове визначення позивачем у своєму позові сум до стягнення. Відтак позов вважає необґрунтованим, через що в задоволенні такого необхідно відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з врахуванням наступного.

У відповідності до Наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №101-ос від 01.07.2014 року позивача достроково звільнено з військової служби в запас Збройних сил України на підставі пункту «є» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність).

Згідно ч. 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Наказом №103-ос-1 від 03.07.2014 року начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України позивача виключено із списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення з 03.07.2014 року у зв`язку з звільненням позивача з військової служби.

Судом встановлено, що при звільнені позивачу належало до виплати із врахуванням компенсації за невикористану відпустку (15 діб основної та 7 діб додаткової) 1738,68 грн. грошового забезпечення, та 4293,68 грн. компенсації за недоотримане речове майно.

Згідно п.293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року N 1115/2009 Особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Втім, як стверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, остаточний розрахунок по грошовому забезпеченню відповідач з позивачем провів не 03.07.2014 року - (день виключення з списків), а такий було проведено 15.07.2014 року, а виплату компенсації за недоотримане майно здійснено 28.08.2014 року.

Відповідно до абзацу 2 пункту 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то необхідно субсидіарно застосовувати законодавство про працю, зокрема, Кодекс законів про працю України.

Згідно з частиною сьомою статті 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Так, відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

В пункті 6 згаданої Постанови зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З урахуванням того, що виплата належних при звільненні сум працівникові у день звільнення є триваючим правопорушенням, та припиняється у день проведення фактичного розрахунку, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова Верховного суду України від 03.07.2013 року у справі №6-64цс13).

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що остаточний розрахунок з позивачем, відповідач провів не 03.07.2014 року, а 28.08.2014 року тобто з затримкою в 38 робочих дні.

Оскільки відповідачем не виконано обов`язку щодо виплати позивачу всіх сум, що належали до виплати при звільнені в день звільнення, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 03.07.2014 року по 28.08.2014 року включно.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Середньоденне грошове забезпечення позивача згідно довідки №245 від 19.04.2017 року складало 82,19 грн.

Середній заробіток позивача за весь період затримки та повного розрахунку з ним складає не 4814,60 грн., як заявлено позивачем у позовній заяві, а 3123,2 грн., виходячи з наступного розрахунку: 38 робочих днів затримки виплати (період з 03.07.2014 року по 28.08.2014 року включно) множиться на 82,19 грн. (середньоденне грошове забезпечення) = 3123,2 грн.

Отже на користь позивача слід стягнути 3123,2 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільнені.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, зважаючи на наведене, позов підставний та підлягає до задоволення в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з утриманням з визначених судом сум по цих виплатах, відповідних відрахувань на податки та інші обов`язкові платежів, в задоволенні ж решти позовних вимог слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Адміністративний позов задоволити частково.

2. Стягнути з Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені зі служби в загальній сумі 3123,2 грн.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати у справі відсутні.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 03.05.2017 року.

Суддя Братичак У.В.