Справа № 489/5390/16-а
Суддя: Кирильчук О. І.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №489/5390/16-а
Провадження №2-а/489/56/17
ПОСТАНОВА

іменем України

04 травня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Завірюхи А.М., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправними дій та рішення щодо відмови у перерахунку пенсії, зобов'язання провести перерахунок пенсії,

встановив:

Позивач просить визнати протиправним дії та рішення управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва від 13.10.2016 року №80/1 щодо відмови в перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Миколаївської області №18/231вих-16 від 04.10.2016 року; зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення пенсії, та здійснити відповідні виплати з 01 грудня 2015 року.

Ухвалою суду від 04 травня 2017 року замінено відповідача управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва на правонаступника Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області.

Позивач позов підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

ОСОБА_1 з 30.07.2003 року управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, в редакції чинній на дату призначення пенсії.

У відповідності до підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено на 25% посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

10.10.2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва із заявою про перерахунок за вислугу років по заробітній платі, до якої додав довідку прокуратури Миколаївської області №18/231вих-16 від 04.10.2016 року.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва від 13.10.2016 року №80/1 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ у зв'язку із скасуванням норм даного Закону, що регулюють порядок здійснення перерахунку пенсій прокурорським працівникам на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.

Згідно із ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (в редакції, яка діяла на час призначення пенсії позивачу) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Згідно із частиною 12 зазначеної статті Закону обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

В подальшому нумерація частин статті 50-1 вищевказаного Закону змінювалась. Законом України від 28.12.2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №N 1697-VII, згідно розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону України «Про прокуратуру», зокрема норми статті 50-1, окрім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої цієї статті.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність.

Відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, чинної на час виникнення спірних відносин, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії 10.10.2016 року Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

Таким чином, з 15.07.2015 року діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Згідно із правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, законодавчі норми можуть змінюватися, а передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення №20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116).

У Рішенні Конституційного Суду України від 02.03.1999 року №2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Необгрунтованими є доводи позивача про застосування до спірних правовідносин правих позицій Верховного Суду України у постанові від 10.12.2013 року у справі №21-348а13 та в постанові від 17.12.2013 року у справі №21-445а13, оскільки позивач оскаржує відмову відповідача в проведенні перерахунку призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, а по зазначеним справам позовні вимоги містили зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням розміру 90 відсотків від суми заробітної плати, визначеної у наданих позивачами довідках.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України, так як у останнього відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням того, що положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, відповідно до яких позивач просить здійснити перерахунок призначеної пенсії, втратили чинність.

Враховуючи правомірність дій відповідача, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій та рішення про відмову у перерахунку пенсії задоволенню не підлягають. Оскільки похідними від вимог про визнання протиправним рішення є вимоги про зобов'язання провести перерахунок пенсії, останні задоволенню також не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 71, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги і може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя