Справа № 806/2402/16
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/2402/16

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Житомир справа № 806/2402/16

категорія 9.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черняхович І.Е.,

секретар судового засідання Кривенко Л.М.,

за участю представників сторін,

встановив:

В обґрунтування позову зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі висновків акту перевірки, які не відповідають дійсним обставинам.

Представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представники відповідача заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представників відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що у період із 21.04.2016 по 29.04.2016 на підставі наказу від 19.04.2016 №341 (а.с.112-113) та направлень на перевірку від 21.04.2016 №469, та №470 (а.с. 110, 111) було проведено фактичну перевірку додержання Товариством з обмеженою відповідальністю "Мобілгаз" вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової, роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, нафтопродуктами, паливом моторним альтернативним, скрапленим газом.

Результати перевірки відображено в Акті №108/21/33649735 від 29.04.2016 (далі - Акт від 29.04.2016, а.с. 55-56).

У висновках перевірки зазначено про порушення п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР (із змінами) в частині не ведення в повному обсязі у порядку встановленому законодавством обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Позивач вважає, що висновки, викладені в Акті є помилковими, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Судом, при перевірці юридичної та фактичної обґрунтованості обставин та мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2016 ПрАТ "Житомирська пересувна механізована колона №6" (орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Мобілгаз" (орендар) уклали договір оренди №010116 об'єкта нерухомості (а.с. 90-93). Згідно п.1 Договору, орендодавець зобов'язується передати у строкове користування, а орендар зобов'язується прийняти приміщення за адресою м. Житомир, вул. Вітрука, буд. 4-а. У п. 2 Договору вказано, що метою оренди є експлуатація тимчасового збірно-розбірного пункту пропан-бутан станції технічного обслуговування автомобілів на зрідженому вуглеводному газі.

З пояснень представника позивача вбачається, що газ скраплений придбавався, зокрема, у Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК Коммерц" згідно Генерального договору №1507-020/ГА-КОМ від 02.07.2015, ТОВ "Укргазпетролеум" згідно договору "1202/02 від 12.02.2016, ТОВ "Євростандарт-автогаз" згідно договору №112/Г від 23.03.2015, ТОВ "Авантаж 7" згідно договору №03/02/14-1к від 03.02.2014 та зберігався у цистерні №1, №2 та в цистерні-причепі до автомобіля МАN.

Факт отримання позивачем скрапленого газу підтверджується видатковими накладними №30 від 12.02.2016, №1234 від 25.02.2016, №1739 від 18.03.2016, №1748 від 28.03.2016, №5842 від 16.04.2016, №286 від 21.04.2016, актами приймання-передачі, які містяться в матеріалах справи.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, згідно договору оренди транспортного засобі від 15.06.2012 (а.с. 17) вантажний автомобіль МАN, дн АМ2601ВН використовується орендарем (ТОВ "Мобілгаз") для перевезення скрапленого газу пропан-бутан.

Окрім того, судом безспірно встановлено, що під час перевірки, яка тривала із 21.04.2016 по 29.04.2016 посадовими особами відповідача не було вчинено жодних дій, спрямованих на перевірку наявності чи відсутності цистерни-причепу зі скрапленим газом, не було оглянуто його та не зроблено відповідні заміри.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем не здійснені передбачені чинним законодавством заходи щодо встановлення залишків пального у цистерні-причепі, а тому висновки, викладені в акті перевірки № 108/21/33649735 від 29 квітня 2016 року, є протиправними. Відповідачем не доведено і факт реалізації позивачем скрапленого газу, який, на переконання відповідача, не обліковано та знаходився в причепі-цистерні до автомобіля «МАN».

Щодо встановленого відповідачем порушення ТОВ "Мобілгаз" п.9.1 ст.9 наказу Міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 №332 (зі змінами і доповненнями) в частині ненадання змінних звітів за формою №14-ГС, суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства палива та енергетики, від 03.06.2002, № 332 затверджено Інструкцію про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту" (далі - Інструкція).

Пунктом 9.1 Інструкції визначено, що на АГЗС (АГЗП) проводиться оперативний контроль за кількістю СВГ (скраплений вуглеводневий газ), результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманого і відпущеного СВГ. Кількісний облік руху СВГ на АГЗС (АГЗП) ведеться за змінним звітом за формою N 14-ГС.

Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, ненадання вказаного звіту форми №14-ГС свідчить про відсутність обліку товарів за місцем їх реалізації та/або зберігання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону № 996-XIV, питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Частина 5 статті 8 Закону № 996-XIV визначає, що підприємство, зокрема, самостійно визначає облікову політику підприємства, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського обліку), звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписанні бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

В судове засідання представником позивача надано наказ № 27 від 31.12.2015 "Про облікову політику підприємства" (а.с. 147), відповідно до п.17 якого для обліку залишку пального використовуються змінні звіти за формою, розробленою підприємством відповідно до вимог чинного законодавства.

Приписами ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Отже, до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару за місцем їх реалізації, належать первинні документи щодо походження (руху) товару, наприклад: накладні на внутрішнє переміщення товару, податкові та видаткові накладні.

При визначенні розміру штрафної санкції відповідач посилається на ст. 20 Закону, якою визначено, що до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із системного аналізу вказаних правових норм, суд приходить до висновку, що штрафна санкція застосовується виключно за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку. Однак в акті перевірки факту реалізації скрапленого газу з цистерни-причіпу - не встановлено.

Суд приходить до висновку, що, як під час розгляду справи, так і в акті перевірки від 29.04.2016, відповідачем не доведено факт реалізації Товариством скрапленого газу, який, на переконання відповідача, не обліковано та знаходився в причепі-цистерні до автомобіля «МАN».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку, в порядку виконання обов'язку передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено законності та обґрунтованості спірного рішення, у зв'язку з чим та виходячи з положень п.1 ч. 2 ст. 162 та ч. 2 ст. 11 КАС України позов слід задовольнити.

Керуючись статтями 11, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Е.Черняхович

Повний текст постанови виготовлено: 03 травня 2017 р.