Справа № 804/691/17
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Справа №804/691/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Гончарової Ірини Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМСПЕЦБУД» до Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМСПЕЦБУД» до Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про:

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.12.2016 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 6400838,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 3200419,00 грн.;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.12.2016 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 11852,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки акту перевірки щодо не підтвердження реальності здійснення операцій з придбання товару та послуг у ТОВ «Веррітас», ТОВ «Аміна Трейд», ТОВ «Терікон-К», ТОВ «Арвальд», ТОВ «Експант Лімітед», ТОВ «Оптіма Консалт Плюс», ТОВ «Рікберт», ТОВ «Максі-Трейд Компані», ТОВ «Моцар ЛТД», ТОВ «Адела-Пром», ТОВ «Санділ», ТОВ «Скайгрупп», ТОВ «Астон Інком», ТОВ «ДГ», ТОВ «Імперіал плюс», ТОВ «Радена», ТОВ «Трейдмакс Груп», ТОВ «Монолитід» є хибними та необґрунтованими, а винесені на підставі таких висновків оскаржувані податкові повідомлення-рішення - протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача подав заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача проти позову заперечував, у запереченнях на адміністративний позов повністю продублював зміст акту перевірки, зокрема, вказав, що в ході проведення перевірки позивача було здійснено аналіз податкової та фінансової інформації контрагентів позивача та встановлено, що останні не придбавали товарів, що реалізовували на адресу позивача, відсутні за податковою адресою, відсутня достатня кількість кваліфікованих працівників, обладнання, матеріальних ресурсів та транспортних засобів, що вказує на неможливість надання послуг. Також зазначив, що відносно контрагентів - виконавців послуг машин та механізмів, перевезення пасажирів, оренди опалубки перекриттів стін колон відкриті кримінальні провадження: ТОВ «Веррітас», ТОВ «Аміна Трейд», ТОВ «Терікон-К», ТОВ «Арвальд», ТОВ «Експант Лімітед», ТОВ «Оптіма Консалт Плюс», ТОВ «Рікберт», ТОВ «Максі-Трейд Компані», ТОВ «Моцар ЛТД», ТОВ «Адела-Пром», ТОВ «Санділ», ТОВ «Скайгрупп», ТОВ «Астон Інком», ТОВ «ДГ», ТОВ «Імперіал плюс», ТОВ «Радена», ТОВ «Трейдмакс Груп», ТОВ «Монолитід». Проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що позивач просив про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМСПЕЦБУД» зареєстровано 20.09.2002р., станом на час проведення перевірки перебувало на податковому обліку в Криворізькій південній об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровської області.

В період з 13.06.2016 р. по 13.06.2016 р., з 15.09.2016 р. по 26.10.2016 р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України з 01.01.2014 р. по 31.03.2016 р.

За результатами перевірки 16.11.2016 року складено акт №624/04-36-14-03/32098010, у висновку якого зазначено про встановлення порушень:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» занижено податок на прибуток у сумі 11852 грн., у тому числі: 2015 рік 11852 грн.;

- п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» занижено податок на додану вартість на загальну суму 6400838 грн., в тому числі: за лютий 2014 року у сумі 67040 грн., березень 2014 року - 112256 грн., квітень 2014 року - 109280 грн., вересень 2014 року - 1457000 грн., за жовтень 2014 року - 411680 грн., листопад 2014 року - 1380080 грн., грудень 2014 року - 1483350 грн., квітень 2015 року - 1380152 грн.

На підставі вказаного акту 22.12.2016 р. контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» суми грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" за основним платежем - 6400838 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3200419 грн.,

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» суми грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" за основним платежем - 11852 грн..

Правомірність винесених Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу власних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу(в редакції станом на 2016 рік).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті (в редакції станом на 2014 рік).

Згідно абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (в редакції станом на 2014 рік).

Відповідно до п.134.1 ст.134 ПК України (в редакції станом на 2014 рік) об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу (п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України).

Статтею 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (в редакції станом на 2016 рік).

Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.

Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.

Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:

- рух активів у процесі здійснення господарської операції.

- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що зазначено в іншому листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).

Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Із змісту статті 9 цього Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

З акту перевірки №624/04-36-14-03/32098010 від 16.11.2016 р. вбачається, що вищенаведені висновки перевірки обґрунтовані:

1. наявністю відкритих кримінальних проваджень відносно контрагентів-виконавців робіт (виконавців послуг машин та механізмів, перевезення пасажирів, оренда опалубки перекриттів, стін, колон): ТОВ «Веррітас», ТОВ «Аміна Трейд», ТОВ «Терікон-К», ТОВ «Арвальд», ТОВ «Експант Лімітед», ТОВ «Оптіма Консалт Плюс», ТОВ «Рікберт», ТОВ «Максі-Трейд Компані», ТОВ «Моцар ЛТД», ТОВ «Адела-Пром», ТОВ «Санділ», ТОВ «Скайгрупп», ТОВ «Астон Інком», ТОВ «ДГ», ТОВ «Імперіал плюс», ТОВ «Радена», ТОВ «Трейдмакс Груп»;

2. стан контрагентів-постачальників на час перевірки 7 (до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей) 8 (до ЄДР внесено запис про відсутність за місцем реєстрації) та 28 (триває процедура припинення); види діяльності - неспеціалізована оптова торгівля; свідоцтва платника ПДВ у деяких постачальників анульовані; мінімальна чисельність працюючих;

3. в актах виконання послуг не зазначено місце складення акту та не зазначено на яких об'єктах надавались послуги; відсутні прізвище та посада особи, яка склала акти, тобто не зазначено осіб, відповідальних за здійснення господарської операції.

На підтвердження правомірності формування сум податкового кредиту, а також реальності господарських операцій з контрагентами (придбання послуг оренда опалубки перекриттів, стін, колон, оренда риштування модульні приставні, рамні, пересувні, ригельні, оренда бетононасосу, катка, гильотини, транспортні послуги самоскидами з ГЗМ виконавця, перевезення робітників по маршруту 95 кв.-Інгулець та об'єктах ПАТ «Інгулецький ГЗК» з ГЗМ виконавця, послуги механізмів з ГЗМ виконавця) ескаватор, бульдозер) та придбання ТМЦ), за взаємовідносинами з якими сформовані суми податкового кредиту - ТОВ «Веррітас», ТОВ «Аміна Трейд», ТОВ «Терікон-К», ТОВ «Арвальд», ТОВ «Експант Лімітед», ТОВ «Оптіма Консалт Плюс», ТОВ «Рікберт», ТОВ «Максі-Трейд Компані», ТОВ «Моцар ЛТД», ТОВ «Адела-Пром», ТОВ «Санділ», ТОВ «Скайгрупп», ТОВ «Астон Інком», ТОВ «ДГ», ТОВ «Імперіал плюс», ТОВ «Радена», ТОВ «Трейдмакс Груп», ТОВ «Монолитід» позивачем надані наступні документи первинного обліку, копії яких залучені до матеріалів справи: договори, додаткові угоди до договорів, специфікації до договорів, рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні.

Судовим оглядом наданих перелічених первинних документів, що виступили підставою внесення відповідних записів до документів бухгалтерського та податкового обліку, встановлено, що вони в повній мірі відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто містять: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, в матеріалах справи містяться листи контрагентів-виконавців позивача, які підтверджують виконання договірних зобов'язань, а саме: ТОВ «ДГ» - від 10.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Астон Інком» - від 10.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Експант Лімітед» - від 10.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Аміна Трейд» - від 08.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Терікон-К» - від 10.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Санділ» - від 10.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Скайгрупп» - від 08.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Рікберт» - від 10.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Адела-Пром» - від 06.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Арвальд» - від 10.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Максі-Трейд Компані» - від 13.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Імперіал Плюс ЛТД» - від 07.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Веррітас» - від 10.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Оптіма Консалт Плюс» - від 07.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Моцарт ЛТД» - від 13.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами; ТОВ «Радена» - від 13.02.2017 р., згідно якого договір та документи щодо виконання робіт підписувався директором, роботи виконувались частково підприємством, частково субпідрядними фірмами.

З матеріалів справи судом встановлено, що надані ТОВ «Веррітас», ТОВ «Аміна Трейд», ТОВ «Терікон-К», ТОВ «Арвальд», ТОВ «Експант Лімітед», ТОВ «Оптіма Консалт Плюс», ТОВ «Рікберт», ТОВ «Максі-Трейд Компані», ТОВ «Моцар ЛТД», ТОВ «Адела-Пром», ТОВ «Санділ», ТОВ «Скайгрупп», ТОВ «Астон Інком», ТОВ «ДГ», ТОВ «Імперіал плюс», ТОВ «Радена», ТОВ «Трейдмакс Груп» роботи були здійснені на виконання договірних зобов'язань за договорами, укладеними з ПАТ «Інгулецький ГЗК» та ПАТ «Північний ГЗК».

Так, в акті перевірки №624/04-36-14-03/32098010 від 16.11.2016 р. зазначено, що протягом 01.01.2014 р. - 31.03.2016 р. податкові зобов'язання з ПДВ ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» визнано та підтверджено в повному обсязі, в тому числі: ПАТ «Інгулецький ГЗК» в розмірі 532380277,32 грн. (ПДВ 88730046,22 грн.), ПАТ «Північний ГЗК» в розмірі 72922786,48 грн. (ПДВ 12153797,75 грн.).

Щодо зауваження контролюючого органу про відсутність реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на суму менше 10000 грн., суд зазначає, що п.п.11 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України передбачено, що податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних, отже платник податку, за умови відповідності за формою та змістом податкової накладної вимогам чинного законодавства, правомірно без такої реєстрації податкових накладних включає суму ПДВ до складу податкового кредиту.

Суд зазначає, що вимога відповідача про надання документів, що підтверджують переміщення на території позивача робітників підрядників механізмів для виконання робіт є безпідставною, оскільки чинним законодавством України не передбачене обов'язкове встановлення пропускного режиму на такого роду підприємствах, яким є підприємство позивача.

Щодо тверджень податкового органу про оформлення актів приймання-передачі виконаних робіт форми КБ-2в, суд зазначає, що зазначені типові форми підлягають обов'язковому застосуванні при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва, що здійснюються за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ і організацій державної власності. По об'єктах, будівництво яких здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, типові форми застосовуються відповідно до умов договору підряду.

Слід вказати, що окремі недоліки первинних документів, про які йдеться в акті перевірки, не є достатньою підставою для визнання господарських операцій такими, що реально не відбулися.

Зазначаючи про відсутність реального факту придбання товарів та послуг у вище наведених контрагентів ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» відповідачем не враховано наступне. По-перше, згідно з ч.1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, По-друге, правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентами недійсними контролюючим органом до суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення посилається на податкову інформацію відносно контрагентів позивача.

Однак, суд вважає безпідставними посилання відповідача на такі дані, оскільки вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від знаходження його за юридичною адресою, фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Статтею 4 Податкового кодексу України серед основних засад податкового законодавства України визначено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

У зв'язку із цим презюмується, що дії та рішення платника податків вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірними.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог до оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування таких обставин.

Проте, під час розгляду справи відповідачем таких доказів суду надано не було.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 року у справі № К-12509/08.

Цей висновок також підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини у справах "Інтерсплав проти України" (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином, судом не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог вищенаведених норм податкового законодавства, яке б позбавляло його права на податковий кредит та формування валових витрат за спірними операціями з ТОВ «Веррітас», ТОВ «Аміна Трейд», ТОВ «Терікон-К», ТОВ «Арвальд», ТОВ «Експант Лімітед», ТОВ «Оптіма Консалт Плюс», ТОВ «Рікберт», ТОВ «Максі-Трейд Компані», ТОВ «Моцар ЛТД», ТОВ «Адела-Пром», ТОВ «Санділ», ТОВ «Скайгрупп», ТОВ «Астон Інком», ТОВ «ДГ», ТОВ «Імперіал плюс», ТОВ «Радена», ТОВ «Трейдмакс Груп» та ТОВ «Монолитід» . Натомість встановлено, що податкові накладні видані особами, які на час їх видачі були зареєстровані платниками податку на додану вартість та дієздатними юридичними особами. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Щодо наданих відповідачем протоколів допиту свідка від 01.04.2015 р. директора ТОВ «Терікон-К», пояснення від 12.03.2015 р. ОСОБА_1 щодо непричетності до діяльності ТОВ «Терікон-К», пояснення ОСОБА_2 від 12.03.2015 р. щодо непричетності до діяльності ТОВ «Астон Інком» суд зазначає, що вказані посилання є безпідставним, адже зазначені пояснення жодним чином не стосується позивача та/або його службових осіб; не містять даних про взаємовідносини між підприємствами, що безпосередньо досліджуються; пояснення не містять посилання на відповідне кримінальне провадження, в рамках якого такі пояснення отримані. Отже посилаючись на відкриті кримінальні провадження, контролюючим органом не надано відповідних доказів наявності таких проваджень, відкритих відносно контрагентів-постачальників ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» або їх посадових осіб.

Отже, відповідачем не наведено доводів та доказів тому, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентами певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності, як не доведено і факту наявності порушення позивачем положень п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» занижено податок на прибуток у сумі 11852 грн., п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» занижено податок на додану вартість на загальну суму 6400838 грн., про яке зазначено у висновку акту перевірки.

Оскільки судом досліджені наявні первинні документи та встановлено реальність господарських операцій з вказаними контрагентами та дотримання позивачем спеціальних вимог законодавства щодо документального підтвердження сум податкового кредиту, реальність спірних господарських операцій підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про те, що фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують як здійснення господарської діяльності між позивачем та його контрагентами так і правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

За таких умов, податкові повідомлення - рішення від 22.12.2016 р. № та № є такими, що прийняті податковим органом протиправно, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи, що судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, судові витрати слід розподілити відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМСПЕЦБУД» до Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.12.2016 р. про збільшення ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» суми грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" за основним платежем - 6400838 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3200419 грн..

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.12.2016 р. про збільшення ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» суми грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" за основним платежем - 11852 грн..

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМСПЕЦБУД» сплачений судовий збір у розмірі 144196,64 грн.(сто сорок чотири тисячі сто дев'яносто шість гривень 64 коп.).

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) І.А.Гончарова