Справа № 806/1211/16
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"04" травня 2017 р. Справа № 806/1211/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

позивача та представників відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "14" листопада 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Житомирської області про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі ,

ВСТАНОВИВ:

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 14.11.2016 р. в задоволенні позову відмовив.

Апелянт в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 13.10.1994 працювала в органах прокуратури, а з 22.10.2013 працювала на посаді начальника організаційно-методологічного відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Житомирської області (а.с.8).

У 2012 році вона звернулася до відділу кадрів за довідкою для оформлення пенсії. Згідно виданої їй довідки від 18.10.2012 р. її стаж в органах прокуратури складав 21 рік 02 місяці 5 днів з урахуванням навчання на вечірньому відділенні Свердловського юридичного інституту.

Однак, пенсійний орган відмовив їй у призначенні пенсії, оскільки до спецстажу не врахував навчання на вечірньому відділенні.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 25.03.2012 року, залишеною без змін Житомирським апеляційним адміністративним судом від 06.06.2013 року, зобов'язано пенсійний орган зарахувати до спеціального стажу половину навчання в інституті та призначити пенсію за вислугою років.

ОСОБА_3 було призначено пенсію з 05.11.2012 р. за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (а.с.96).

26.03.2014 року вона звернулася до керівництва Житомирської обласної прокуратури з рапортом (а.с.81) про звільнення її із займаної посади та органів прокуратури Житомирської області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50 Закону України "Про прокуратуру" з 27.03.2014 року.

За наказом в.о.прокурора Житомирської області від 27.03.2014 року №129к її звільнено з посади начальника відділу прокуратури Житомирської області та органів прокуратури Житомирської області на підставі ст. 38 КЗпПУ у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років.

ОСОБА_3 отримувала пенсію до того часу доки судові рішення не було скасовано постановою Вищого адміністративного суду України від 25.11.2015 року та відмовлено їй у задоволені позову. Ухвалою Верховного Суду України від 29.02.2016 року їй відмовлено у допуску до провадження справи.

14.03.2016 року вона звернулася до Богунського районного суду м.Житомира про поновлення на роботі, а 08.07.2016 року звернулася про поновлення до Житомирського окружного адміністративного суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ від 27.03.2014 року №129к видано у відповідності до діючого законодавства і підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст. 46-2 Закону України "Про прокуратуру" ( в редакції, яка діяла на момент подання заяви про звільнення) прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Частиною 1 ст. 38 Кодекс законів про працю України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Суд правильно вказав, що закон зобов'язав власників робити звільнення працівників у зв'язку із виходом на пенсію у такий строк, про який вони просять. При цьому, мова йде про скорочення двотижневого строку, оскільки за його межами працівник може звільнитися в загальному порядку. У цьому випадку строк попередження про звільнення скорочується на розсуд працівника хоча б навіть і до одного дня.

У рапорті про звільнення ОСОБА_4 просила звільнити її 27.03.2014 року.

Слід звернути увагу, що звільнення за власним бажанням працівника, якому призначена пенсія або такого, щодо якого зроблено подання про призначення пенсії, або який хоча б досяг пенсійного віку, повинне розглядатися як вихід на пенсію, якщо працівник вказує на цю причину звільнення в заяві. Для оформлення звільнення з цієї причини досить перевірити факт призначення пенсії, подання для призначення пенсії або досягнення пенсійного віку. Перевіряти дійсність мотивів недоцільно, оскільки закон визнає право зазначених працівників посилатися просто на таку причину звільнення без будь-яких додаткових обґрунтувань.

При розгляді справи з'ясовано, що ОСОБА_3 дійсно призначено пенсію з 05.11.2012 р. і на момент звільнення 27.03.2014 р. вона отримувала пенсію по листопад 2015 року.

При розгляді справи позивачем ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не надано доказів, що прокурором Житомирської області було порушено її права, яким чином і які права, та які права мають бути відновлені і яким способом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірний наказ виданий у відповідності до діючого законодавства, а тому і підстави для поновлення позивача на роботі відсутні. А факт припинення виплати пенсії позивачу з 01.12.2015 року не свідчить про незаконність наказу про її звільнення, оскільки на момент його видання пенсія була призначена і виплачувалася.

Крім того, суд першої інстанції підставно відхилив доводи позивача щодо не бажання звільнятися і примус написати заяву про звільнення з боку заступника прокурора області, оскільки не надано жодного доказу на їх підтвердження.

Постанову судом першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з'ясуванням всіх обставин справи, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "14" листопада 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" травня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/ ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10004

3- відповідачу/ Прокуратура Житомирської області вул.Святослава Ріхтера, 11,м.Житомир,10008

- ,