Справа № 158/763/17
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4893/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Іщук Л. П., Онишкевича Т. В.

з участю: секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_2 на постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 березня 2017 року у справі №158/763/17 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_2 про примусове видворення, -

УСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України у Львівській області звернулося до Ківерцівського районного суду Волинської області з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_2, в якому просило примусово видворити відповідача за межі території України; затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з території України на термін до 6 місяців.

Позовні вимоги мотивувало тим, що відповідач був затриманий до 72 годин для встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення, передбаченого ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: за порушення правил перебування іноземців на території України без документів, що надають право законного перебування на території України. Також, у відповідача відсутній паспортний документ, обов'язкова наявність якого визначена статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та відсутні необхідні кошти для того, щоб той самостійно покинув територію України.

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 березня 2017 року адміністративний позов було задоволено повністю: примусово видворено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 за межі України та затримано з метою ідентифікації і забезпечення примусового видворення за межі території України на термін до 6 місяців. Постанову звернено до негайного виконання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не застосовано положення ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що призвело до прийняття рішення про видворення відповідача в країну, де він може стати жертвою катувань, жорстоких або таких, що принижують гідність, видів поводжень чи покарань.

Однак, суд першої інстанції не врахував і не зазначив в своєму рішенні чи було прийняте рішення про примусове повернення, що ставить під сумнів законність оскаржуваного рішення. Також, рішення про видворення приймалось фактично без індивідуального розгляду справи разом зі справами інших громадян Народної Республіки Бангладешу і має ознаки колективного видворення, що заборонено ч. 2 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули та не направили представників, хоча належним чином та у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. При цьому, від осіб, які беруть участь у справі відсутні клопотання про розгляд справи за їх участі.

У зв'язку з цим справу розглянуто в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України та керуючись ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а відсутність у відповідача близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування, документів, що посвідчують особу та документів на право перебування на території України, свідчить про те, що він буде ухилятися від самостійного та добровільного залишення території України. При цьому, суд першої інстанції вважав, що підстава для задоволення вимоги про видворення є достатньою та обґрунтованою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 02 березня 2017 року працівниками УБЗПТЛ ГУ НП у Львівській області було виявлено громадянина Народної Республіки Бангладеш в складі групи осіб, який перебував у м. Львові по вул. Тракт Глинянський, 147 А/133, без відповідних документів на право перебування на території України.

07 березня 2017 року громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до ГУ ДАС України у Львівській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Однак, 22 березня 2017 року ОСОБА_2 подав клопотання про припинення розгляду вищевказаної заяви, у зв'язку з чим ГУ ДМС України у Львівській області видав наказ від 22 березня 2017 року №63 «Про припинення розгляду заяви про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту», відповідно до якого розгляд заяви припинено.

22 березня 2017 року о 16:00 годинні працівниками ГУ ДМС України у Львівській області затримано до 72 годин для встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення, передбаченого ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення зі слів громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Про це 22 березня 2017 року листом №03 - 04/6152 було повідомлено Почесного Консула Народної Республіки Бангладеш в м. Києві та директора Департаменту консульської служби МЗС України.

Уповноваженою особою Державної міграційної служби України ГУ ДМС України у Львівській області на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПН МЛВ №058968 від 22 березня 2017 року винесено постанову ПН МЛВ №058968 про накладення адміністративного стягнення, згідно якого встановлено порушення відповідачем ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

22 березня 2017 року головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМСУ у Львівській області прийнято рішення про примусове повернення та заборону в'їзду на територію України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого, зазначено особа зобов'язана залишити територію України до 23 березня 2017 року, а також відповідачу заборонено в'їзд на територію України до 21 березня 2020 року.

Також, 22 березня 2017 року ГУДМС України у Львівській області листом №03 - 04/6151 про дане рішення було повідомлено керівника Львівської місцевої прокуратури №1.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно із п. 14 ч.1 ст.1 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 вказаного Закону, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно ч. 1 ст. 26 наведеного Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Приймаючи до уваги те, що відповідачем не виконано рішення про примусове повернення від 22 березня 2017 року у встановлений строк без поважних на те причин, яке є чинним, не оскаржувалось та у визначеному законом порядку не скасовано, а також беручи до уваги відсутність у громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, документів на право його перебування на території України, наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач не має достатнього матеріального забезпечення та документів для того, щоб виїхати з території України, він ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, з огляду на відсутність встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо примусового видворення за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Щодо вимоги позивача про затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п.5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов'язковим забезпеченням примусового видворення з України.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, дослідженні докази підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги. При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції і відповідно - до задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 159, 183 - 7, 195, 197, 198, 200,205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 березня 2017 року у справі №158/763/17 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_2 про примусове видворення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а у випадку складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України - у цей же строк з дня складення ухвали суду в повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Клюба
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич

Повний текст ухвали складено 04 травня 2017 року.