Справа № 565/1377/16-а
Суддя: Горегляд О.І.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №565/1377/16-а
Провадження №2-а/565/94/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року м.Вараш

о 13 годині 00 хвилин

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:

головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Ковбасюк А.О.,

- представника позивачки - ОСОБА_1,

- представника відповідача - Левадної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправною відмову в перерахунку пенсії, як державному службовцю, та зобов'язання вчинити дії щодо проведення перерахунку та виплати пенсії державного службовця, -

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2016 року в Кузнецовський міський суд Рівненської області звернулася ОСОБА_3 з адміністративним позовом, поданим до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому просить суд визнати протиправною відмову відповідача в перерахунку пенсії, як державному службовцю, та зобов'язати Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області вчинити дії щодо проведення перерахунку та виплати їй пенсії державного службовця в розмірі 84 % заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі з врахуванням підвищення з 01 грудня 2015 року посадового окладу працюючого державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В подальшому 24 жовтня 2016 року позивачка подала в суд письмову заяву про уточнення позовних вимог в даній справі та просила зобов'язати Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату їй пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії), починаючи із 01 січня 2016 року, виходячи із 84 % від суми заробітної плати відповідно до довідки №333 від 13 вересня 2016 року, виданої Головним територіальним управлінням юстиції у Рівненській області. Заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що на підставі протоколу управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовськ Рівненської області №833 від 04 листопада 2009 року з 26 жовтня 2009 року вона отримує пенсію за віком, призначену їй, як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії). 10 травня 2016 року вона була звільнена із займаної посади у зв'язку з ліквідацією Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області. Згідно з доводами позивачки її загальний стаж роботи станом на 10 травня 2016 року (момент звільнення) відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №3654/07/27-16 від 14 вересня 2016 року складав 38 років 09 місяців і 24 дні, в тому числі стаж роботи на державній службі 20 років 11 місяців і 13 днів. ОСОБА_3 вказала, що згідно із ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час призначення їй пенсії), пенсія державним службовцям призначалася в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на 1 % заробітку, але не більше 90 % заробітної плати. Згідно з обґрунтуваннями позивачки у відповідності до ст.37-1 цього ж закону, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. При цьому ОСОБА_3 зазначила, що з довідки про заробітну плату №333 від 13 вересня 2016 року, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №15-1 від 04 вересня 2013 року, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, наданої Головним територіальним управлінням юстиції у Рівненській області, вбачається, що заробітна плата за посадою державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, для її перерахунку на 30 квітня 2016 року складає 3476 (три тисячі чотириста сімдесят шість) грн. 85 коп. Однак, як стверджує позивачка, під час звільнення з роботи їй не була перерахована пенсія, хоча оклад з 01 січня 2016 року був збільшений з 01 грудня 2015 року у зв'язку із набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09 грудня 2015 року. ОСОБА_3 зазначила, що за таких обставин 15 вересня 2016 року вона звернулася із заявою про перерахунок та виплату пенсії до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області та додала до заяви вищевказану довідку Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №333 від 13 вересня 2016 року. Проте Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області листом №1057/Ю-103 від 19 вересня 2016 року відмовило їй у проведенні перерахунку пенсії. Згідно з доводами ОСОБА_3 відповідно до ст.ст.22, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню і, виходячи з ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Вказаними правовими нормами позивачка доводить необхідність проведення перерахунку її пенсії у розмірі 84 % заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №333 від 13 вересня 2016 року.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2016 року у даній справі адміністративний позов ОСОБА_3 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправною відмову в перерахунку пенсії, як державному службовцю, та зобов'язання вчинити дії щодо проведення перерахунку та виплати пенсії державного службовця в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо проведення перерахунку та виплати пенсії державного службовця в розмірі 84 % заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі з врахуванням підвищення з 01 грудня 2015 року посадового окладу працюючого державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №333 від 13 вересня 2016 року, за період часу з 01 січня 2016 року до 29 березня 2016 року включно - залишено без розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник - ОСОБА_1 повністю підтримали вказані позовні вимоги, заявлені до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправною відмову в перерахунку пенсії, як державному службовцю, і зобов'язання вчинити дії щодо проведення перерахунку та виплати пенсії державного службовця згідно із заявою про уточнення позовних вимог від 24 жовтня 2016 року та просили суд задоволити вказані вимоги з врахуванням обставин, наведених у позовній заяві. Згідно з аргументами позивачки та її представника всупереч вимогам ст.37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії) та ст.ст.1, 3, 8, 22, 46, 58 Конституції України відповідач не здійснив перерахунок пенсії за віком ОСОБА_3 та не взяв до уваги підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця - державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №333 від 13 вересня 2016 року, оригінал якої було додано позивачкою до заяви про перерахунок пенсії від 15 вересня 2016 року. При цьому ОСОБА_3 покликалась на роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в п.19 постанови №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», згідно з якими відповідно до ст.ст.8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод, а також на тлумачення Конституційного Суду України, наведені в рішенні №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), відповідно до якого: зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку; обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру; звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права; звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики, і на роз'яснення Конституційного Суду України, викладені в рішенні №5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року, згідно з яким: звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням; у традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку; обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними; загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена. Згідно з доводами позивачки право на соціальний захист Конституцією України віднесено до основоположних прав і свобод, і відповідно до визначень Конституційного Суду України, зазначених у рішенні №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Покликаючись на вказані конституційні гарантії, ОСОБА_3 зазначила, що визнання законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дій, внесення до них змін і доповнень стосовно закінчених прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод. За таких обставин, позивачка стверджує, що відповідач, застосовуючи до спірних правовідносин Закон України №213-VIIІ від 02 березня 2015 року, фактично допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод шляхом скасування або обмеження наданих державою соціальних прав, гарантій, пільг, компенсацій, які були встановлені Законами України. Позивачка вважає за належне на підставі ч.2 ст.8 КАС України в даній справі застосувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Зокрема, ОСОБА_3 вказала, що ще в 1974 році у справі «Міллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16 грудня 1974 року) Європейський Суд з прав людини сформулював позицію, згідно з якою у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду, а у справах «Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обгрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, №332, с.21, п.31; пункт 21 рішення у справі «Федоренко проти України»). При цьому позивачка пояснила, що у межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення від 02 березня 2005 року у справі «Maltzan and Others v. Germany). За висновком Європейського Суду з прав людини певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом», вона повинна мати обгрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. ОСОБА_3 також покликається на правову позицію, викладену в рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 вересня 2014 року, відповідно до якої за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підгрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Згідно з доводами позивачки відсутність механізму реалізації права на перерахунок пенсії є втручанням у визначений майновий інтерес цього державного службовця за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому ОСОБА_3 покликається на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України» (заява №38677/06, п.п.38-40). Позивачка також ствердила, що сплата нею страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що утримувались із її заробітної плати як державного службовця, надає право в майбутньому на використання позитивного права щодо призначення та перерахунку спеціального виду пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

13 жовтня 2016 року Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області подало в суд письмові заперечення проти вказаного адміністративного позову ОСОБА_3 про визнання протиправною відмову в перерахунку пенсії, як державному службовцю, та зобов'язання вчинити дії щодо проведення перерахунку та виплати пенсії державного службовця. У письмових запереченнях відповідач підтвердив факт призначення позивачці пенсії за віком на підставі Закону України «Про державну службу», виходячи із 84 % заробітної плати. Згідно з доводами Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, починаючи із 01 червня 2015 року, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до Законів України, в тому числі Закону України «Про державну службу». Тобто з 01 червня 2015 року пенсії, що визначені в порядку та на умовах згідно із Законом України «Про державну службу», не призначаються, а раніше призначені пенсії - не перераховуються. Таким чином, як зазначив відповідач, починаючи із 01 червня 2015 року ним не здійснюється призначення та перерахунок пенсії за віком державним службовцям у зв'язку з відсутністю правової норми, яка регламентувала б порядок реалізації таких правовідносин. Заперечення Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області проти позовних вимог ОСОБА_3 також ґрунтуються на тому, що в даному випадку немає підстав для застосування ст.ст.37, 37-1 Закону України «Про державну службу», оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року автоматично скасував норми щодо призначення і перерахунку пенсії, які були передбачені ст.ст.37, 37-1 Закону України «Про державну службу України», оскільки прийнятий пізніше. З цих мотивів відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

У подальшому в судове засідання позивачка не з'явилася, подавши в суд письмову заяву від 30 листопада 2016 року про розгляд справи у її відсутності з участю її представника.

Представник Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області - Левадна О.А. в судовому засіданні не визнала позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправною відмову в перерахунку пенсії, як державному службовцю, і зобов'язання вчинити дії щодо проведення перерахунку та виплати пенсії державного службовця та просила суд відмовити в задоволенні зазначеного адміністративного позову з мотивів, наведених відповідачем у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивачки і представників сторін, дослідивши письмові докази та надавши оцінку всім доказам справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправною відмову в перерахунку пенсії, як державному службовцю, та зобов'язання вчинити дії щодо проведення перерахунку і виплати пенсії державного службовця - обґрунтований в частині вимог про визнання протиправною відмови Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області в перерахунку пенсії ОСОБА_3, як державному службовцю, та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3, як державного службовця, згідно із Законом України «Про державну службу» в розмірі 84% заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі з врахуванням підвищення з 01 грудня 2015 року посадового окладу працюючого державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №333 від 13 вересня 2016 року, починаючи з 01 вересня 2016 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, як державному службовцю зі стажем роботи на державній службі понад 10 років (14 років 4 місяці і 4 дні), відповідачем призначено пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу» в розмірі 84 % заробітної плати з 26 жовтня 2009 року згідно із заявою позивачки №833 від 26 жовтня 2009 року. Дана обставина визнається Володимирецьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області та підтверджується матеріалами пенсійної справи ОСОБА_3 №119596 (протокол №833 від 04 листопада 2009 року). Вказаний спеціальний вид пенсії за віком, призначений відповідно до Закону України «Про державну службу», позивачка отримує до теперішнього часу та перебуває на обліку у Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області.

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 січня 2015 року (справа №565/1716/14-а), яка набрала законної сили 26 березня 2015 року, встановлено, що позивачка отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». При призначенні пенсії відповідачем не були враховані матеріальна допомога та індексація заробітної плати. Цією ж постановою зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком як державному службовцю ОСОБА_3 з 01 грудня 2014 року з врахуванням даних про матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, індексацію заробітної плати позивача за період із жовтня 2007 року по вересень 2009 року, на які було фактично обчислено та сплачено страхові внески до Пенсійного фонду.

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2015 року (справа №565/1202/15-а), яка набрала законної сили 29 грудня 2015 року, визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області в частині проведення перерахунку і виплати позивачці пенсії, як державному службовцю, на підставі постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 січня 2015 року по справі №565/1716/14-а, виходячи із заробітку для обчислення пенсії 84 відсотки, та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області провести перерахунок і виплату ОСОБА_3 пенсії, як державному службовцю, починаючи з 01 грудня 2014 року до дня звернення з позовом - 28 серпня 2015 року, виходячи із 84 відсотків суми заробітної плати, що застосована при визначенні пенсії та з урахуванням отриманих матеріальних допомог на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати позивачки за період із жовтня 2007 року по вересень 2009 року, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2016 року (справа №565/353/16-а), яка набрала законної сили 02 червня 2016 року, зобов'язано Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_3 як державному службовцю з 28 серпня 2015 року, виходячи із 84 відсотків суми заробітної плати, що застосована при визначенні пенсії, та з урахуванням отриманих матеріальних допомог на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати за період з жовтня 2007 року по вересень 2009 року, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України.

Згідно з наказом Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №427/04/к від 10 травня 2016 року позивачку - державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області звільнено із займаної посади 10 травня 2016 року у зв'язку з ліквідацією Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Про даний факт свідчить також запис №36 від 10 травня 2016 року, вчинений у трудовій крижці ОСОБА_3 серії НОМЕР_1.

Розпорядженням №119596 від 12 травня 2016 року Володимирецьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області проведено перерахунок пенсії за віком для позивачки, як непрацюючому державному службовцю зі стажем роботи на державній службі понад 10 років (14 років 4 місяці і 4 дні), на підставі Закону України «Про державну службу» в розмірі 84 % заробітної плати з 11 травня 2016 року згідно із заявою ОСОБА_3 №184 від 11 травня 2016 року.

З довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №3654/07/27-16 від 14 вересня 2016 року слідує, що станом на 10 травня 2016 року стаж державної служби ОСОБА_3 становить 20 років 11 місяців і 13 днів, а загальний стаж роботи - 38 років 9 місяців і 24 дні.

У заяві від 15 вересня 2016 року, що надійшла до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області 15 вересня 2016 року за вхідним №Ю-103, позивачка просила відповідача перерахувати та виплатити їй пенсію державного службовця згідно з довідкою Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №333 від 13 вересня 2016 року, призначеної у розмірі 84 % заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, у зв'язку з підвищенням з 01 грудня 2015 року посадового окладу державного реєстратора юридичних та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області. При цьому, ОСОБА_3 було надано Володимирецькому об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Рівненської області оригінал довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №333 від 13 вересня 2016 року про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, у якій вказані відомості про розмір заробітної плати державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців для перерахунку пенсії ОСОБА_3, яка працювала на цій посаді в Головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області, який становить 3476 (три тисячі чотириста сімдесят шість) грн. 85 коп. Зміст зазначеної довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №333 від 13 вересня 2016 року свідчить, що на всі виплати, уключені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Розглянувши вказану заяву позивачки від 15 вересня 2016 року, відповідач відмовив у проведенні перерахунку пенсії, зазначивши у листі №1057/Ю-103 від 19 вересня 2016 року, що ОСОБА_3 призначено пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» з 26 жовтня 2009 року, проте з 01 червня 2015 року органи Пенсійного фонду України пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не призначають і не перераховують. Наведену позицію Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області обгрунтовувало п.5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09 грудня 2015 року, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №865 від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», якими вилучено пункт 4 даної постанови щодо порядку обчислення заробітної плати при проведенні перерахунку пенсій державним службовцям у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України.

Судом встановлено, що така відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_3, призначеної на підставі Закону України «Про державну службу», не відповідає вимогам закону та не ґрунтується на фактичних даних.

Як слідує зі змісту листа Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області №1057/Ю-103 від 19 вересня 2016 року, відповідач відмовив позивачці у перерахунку пенсії на підставі п.5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Отже, зазначена норма Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосується лише права на призначення пенсії особам, які підпадають під дію вказаних законів, і не стосується перерахунку раніше призначених пенсій та не поширюється на спірні правовідносини сторін у даній справі. Процедури призначення пенсії і перерахунку пенсії різні за своїм змістом, підставами та механізмом їх проведення.

Відтак, рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_3, яке грунтується на підставі п.5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» є протиправним, оскільки зазначена норма права не стосується перерахунку раніше призначених пенсій і не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії позивачки.

Відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції на час призначення пенсії позивачці) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Згідно з ст.37-1 Закону України «Про державну службу» умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказана ст.37-1 Закону України «Про державну службу» з врахуванням її змін не скасувала раніше передбаченого права державного службовця на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та рангом, а лише зобов'язала Кабінет Міністрів України визначити порядок і умови перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям, тобто механізм реалізації такого права державних службовців.

Положення ст.37-1 Закону України «Про державну службу», які регулюють підстави і порядок перерахунку пенсії державним службовцям, не зазнали змін у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», в тому числі п.5 розділу ІІІ Прикінцевих положень, на який покликається відповідач у своєму листі №1057/Ю-103 від 19 вересня 2016 року. Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Підпунктом 1 п.2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Отже, станом на 01 грудня 2015 року - момент підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, в тому числі за посадою реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, на якій працювала ОСОБА_3 до 10 травня 2016 року, діяла норма ст.37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону №76-VIII від 28 грудня 2014 року.

Окрім ст.37-1 Закону України «Про державну службу», порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців регулюються постановами Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено посадові оклади (тарифні ставки, ставки заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, в тому числі державного службовця, працюючого на посаді державного реєстратора юридичних та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, та їх встановленням з 01 грудня 2015 року у штатному розписі. Пунктом 6 вказаної постанови Кабінету Міністрів України визначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01 грудня 2015 року.

Таким чином, підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям з 01 грудня 2015 року є підставою для здійснення перерахунку пенсії за віком ОСОБА_3, призначеної їй на підставі Закону України «Про державну службу».

Зазначеною постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» у постанові Кабінету Міністрів України №865 від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» виключено п.4, яким було визначено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України після набрання чинності Законом України №432-ІV від 16 січня 2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Цей п.1 змін, внесених до постанови Кабінету Міністрів України №865 від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» про виключення п.4, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», постановою Кабінету Міністрів України №622 від 14 вересня 2016 року «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» визнано таким, що втратив чинність.

Інших нормативно-правових актів, які б визначали умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям, Кабінетом Міністрів України всупереч ст.37-1 Закону України «Про державну службу» - не прийнято. Вказане свідчить про подальшу неврегульованість механізму перерахунку пенсій державних службовців, які мали таке право відповідно ст.37-1 Закону України «Про державну службу», так як вийшли на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст.1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Слідуючи ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 ст.58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У п.2 мотивувальної частини рішення №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) №1-7/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Пленум Верховного Суду України у п.19 своєї постанови №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз'яснив, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, а також коли закон, який прийнятий після введення в дію Конституції, суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі: 1) коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом; 2) коли закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй; 3) коли правовідносини, що розглядаються судом, законом України не врегульовано, а нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою або Радою міністрів Автономної Республіки Крим, суперечить Конституції України. Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який грунтується на Конституції і не суперечить їй.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та Закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року №20-рп/2004).

Аналізуючи категорію «звуження змісту прав і свобод» Конституційний Суд України в п.4 мотивувальної частини свого рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) №1-21/2005 констатував наступне. Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Крім того, Конституційний Суд України у п.5.2 мотивувальної частини рішення від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) №1-17/2005 роз'яснив, що скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

За визначенням Конституційного Суду України, наведеним у п.5.3 мотивувальної частини вказаного рішення від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, Україна як демократична і правова держава закріпила принцип поваги і непорушності прав та свобод людини, утвердження і забезпечення яких є головним обов'язком держави. Конституційний принцип правової держави вимагає від неї утримуватися від обмеження загальновизнаних прав і свобод людини і громадянина, в тому числі майнових прав (стаття 1, частина друга статті 3, статті 21, 22, 64 Конституції України).

Конституційний Суд України в п.3.1 мотивувальної частини рішення від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) №1-29/2007 зазначив, що зупинення дії законів є способом тимчасового припинення їх дії в часі та/або за колом осіб і має здійснюватися відповідно до вимог Конституції України. Ця юридична процедура знаходиться в органічному зв'язку із скасуванням законів, внесенням до них змін та доповнень. Отже, у такому випадку законом про Державний бюджет України припиняється на певний строк правове регулювання відносин у сфері соціального захисту, зупиняється дія механізму реалізації конституційних соціально-економічних прав громадян, що призводить до обмеження права на соціальний захист. Систематичне зупинення законами про Державний бюджет України дії чинних законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій фактично скасовує їх дію. Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. У статті 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій, відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму (частина третя статті 46 Конституції України), та порушується гарантоване у статті 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень. Отже, відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини).

За визначенням Конституційного Суду України, наведеним у п.3.2 мотивувальної частини зазначеного рішення від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно з висновком Конституційного Суду України, викладеним у п.5 мотивувальної частини вказаного рішення від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України. Таким чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Також у п.4 мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) №1-21/2005 Конституційний Суд України констатував, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене. У вказаному рішенні Конституційний Суд України чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження, а саме: звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права; звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно виниклих прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

У даному випадку дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачки, що обгрунтовуються ним змінами чинного законодавства, фактично свідчать про звуження змісту та обсягу існуючого в ОСОБА_3 права на пенсійне забезпечення державного службовця, набутого нею на підставі Закону України «Про державну службу», шляхом позбавлення позивачки наданого їй державою соціального права на перерахунок раніше призначеної пенсії у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, яке встановлене цим же Законом України «Про державну службу». Такі дії Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області не відповідають вимогам ст.21, ч.ч.2 і 3 ст.22, ст.24 і ч.1 ст.58 Конституції України та є протиправними.

Враховуючи наведені конституційні гарантії щодо недопустимості скасування існуючих прав і свобод та звуження їх змісту та обсягу, в тому числі при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, застосувавши принцип верховенства права та неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків пом'якшення або скасування відповідальності особи, суд вважає, що при перерахунку пенсії за віком ОСОБА_3, призначеної на підставі Закону України «Про державну службу», має застосовуватися норма права, передбачена в ст.37-1 Закону України «Про державну службу», яка визначає право державного службовця на перерахунок пенсії (збільшення його розміру у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям), що діяла на момент призначення позивачці даного виду пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року з метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення держава зобов'язана: підтримувати функціонування системи соціального забезпечення на задовільному рiвнi; докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень тощо.

Окрім Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року, принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною інших міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також у рішеннях Європейського Суду з прав людини.

Проте, всупереч цим нормам міжнародного права у даному випадку відповідач позбавив ОСОБА_3 права на перерахунок пенсії, чим також порушив вимоги ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Слідуючи п.41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» №10441/06 від 07 лютого 2014 року, якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства (там же, п.54).

Надбавки, доплати та пенсії є майном в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законне сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння. Таке законне сподівання на подальший перерахунок пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям виникло у ОСОБА_3 з моменту призначення їй пенсії за віком на підставі Закону України «Про державну службу» та відповідно набуттям нею права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом. Сам факт виникнення та існування у позивачки права на перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» і визначення державою механізму реалізації такого права до внесення змін до чинного законодавства не оспорюється сторонами, тому за таких обставин суть цього права ОСОБА_3 є достатньо чіткою для застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та свідчить, що дійсно право позивачки на отримання пенсії за віком у перерахованому розмірі, яке було передбачене національним законодавством до внесення змін, становило майно у значенні цього положення.

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у п.21 рішення у справі «Федоренко проти України» (Заява №25921/02 від 01 червня 2006 року) Європейський Суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, №332, с. 21, п.31).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, «майном» може бути або «існуюче майно», або активи, включаючи право вимоги, щодо яких заявники можуть стверджувати, що вони мають щонайменше «законне сподівання» отримати можливість ефективної реалізації права на майно (див., серед багатьох інших джерел, ухвали щодо прийнятності у справах «Мелгоус проти Чеської Республіки» (Malhous v. the Czech Republic) [ВП, заява №33071/96, ECHR 2000-XII, «Грацінгер та Грацінгерова проти Чеської Республіки» (Gratzinger and Gratzingerova v. the Czech Republic) [ВП], заява №39794/98, п.69, ECHR 2002-VII, рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п.35, ECHR 2004-IX, ухвала щодо прийнятності у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» (Von Maltzan and Others v. Germany) [ВП], заяви №№71916/01, 71917/01 та 10260/02, п.74, ECHR 2005-V, та ухвала від 24 червня 2008 року щодо прийнятності у справі «Бата проти Чеської Республіки» (Bata v. the Czech Republic), заява №43775/05).

Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Таким чином, ст.1 зазначеного Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Враховуючи вищевикладений аналіз висновків Європейського Суду з прав людини, утримання і сплата із заробітної плати позивачки роботодавцями (державними установами) до Пенсійного фонду України страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, надала їй право в майбутньому на використання позитивного права щодо призначення та перерахунку спеціального виду пенсії згідно із Законом України «Про державну службу». Відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_3 є прямим втручанням у її право на мирне володіння особистим майном (пенсією в обґрунтованому розмірі), адже за правовою позицією Європейського Суду з прав людини право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), №17767/08, п.72, від 19 червня 2012 року).

Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені ст.1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, №68385/10 та №71378/10, від 26 вересня 2014 pоку).

Слідуючи висновкам Європейського Суду з прав людини, викладеним у п.п.40, 55 рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, №68385/10 та №71378/10, від 26 вересня 2014 pоку), у період дії норми ст.37-1 Закону України «Про державну службу», якою встановлено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України, зважаючи на її імперативне формулювання, позивачка могла законно сподіватись, що Кабінет Міністрів України встановить умови і порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям, тобто мала «законне сподівання» щодо підвищення розміру своєї пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям з 01 грудня 2015 року («Моріс проти Франції» (Maurice v. France), [ВП] №11810/03, п.63, ЄСГЇЛ 2005-IX; «Веселінські проти «колишньої Югославської Республіки Македонія» (Veselinski v. «the former Yugoslav Republic of Macedonia»), №45658/99, n.80 та наступні, від 24 лютого 2005 року. Відмова держави здійснити певні дії щодо визначення умов і порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям становить втручання у права позивачки, передбачені ст.1 Першого протоколу, оскільки тримає її у невизначеності. Так, у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський Суд з прав людинине бачив жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і визнав це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі «Клаус і Юрій Кіладзе проти Грузії» (Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia), заява №7975/06, від 02 лютого 2010 року; рішення у справі «Будченко проти України» (Budchenko v. Ukraine), №38677/06, від 24 квітня 2014 року).

Окрім того, Європейський Суд з прав людини у п.39 рішення по справі «Будченко проти України» (заява №38677/06 від 24 липня 2014 року) зазначив про те, що відсутність механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання у право особи за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому слід врахувати, що відповідно до п.40 зазначеного рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України» (заява №38677/06 від 24 липня 2014 року) найважливішою вимогою ст.1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп.108-109, ЄСПЛ 2000-І).

Згідно з тлумаченням Європейського Суду з прав людини, викладеним у п.53 рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, №68385/10 та №71378/10, від 26 вересня 2014 pоку) першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

З наведеного слідує, що відповідач порушив право позивачки, як державного службовця на перерахунок пенсії (збільшення його розміру у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям з 01 грудня 2015 року), призначеної на підставі Закону України «Про державну службу», гарантоване ст.ст.22, 46, 58 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на яке на підставі ст.37-1 Закону України «Про державну службу» виникло «законне сподівання».

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи письмові заперечення Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, суд вважає, що останнім не доведено правомірності відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачки у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям з 01 грудня 2015 року. Законні підстави для такої відмови відповідача у здійснення перерахунку пенсії за віком ОСОБА_3, раніше призначеної їй довічно відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 84 % заробітної плати, та неврахування ним при обчисленні (перерахунку) цієї пенсії за віком позивачки, заробітної плати державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у підвищеному розмірі в сумі 3476 (три тисячі чотириста сімдесят шість) грн. 85 коп., вказаної у довідці Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №333 від 13 вересня 2016 року - відсутні. Відмова Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської областіу здійсненні такого перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3 в підвищеному розмірі не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, правової визначеності, вимогах закону, дії його в часі та обставинах справи.

Клопотання відповідача про постановлення ухвали про звернення Кузнецовського міського суду Рівненської області до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень п.5 розділу Ш Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року та зупинення провадження по даній справі - необгрунтоване та задоволенню не підлягає з наведених у даній постанові мотивів щодо дії вказаного закону в часі та його непоширення на спірні правовідносини сторін з приводу перерахунку пенсії державного службовця.

Згідно з ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

ОСОБА_3 має право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям з 01 грудня 2015 року, проте із заявою про перерахунок пенсії вона звернулася до відповідача 15 вересня 2016 року та подала необхідні документи, в тому числі довідку Головного територіального управління юстиції Рівненської області №333 від 13 вересня 2016 року про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію. За таких обставин, виходячи з вимог ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсії за віком позивачки як державного службовця, має бути проведений Володимирецьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України на підставі Закону України «Про державну службу» в розмірі 84 % заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі з врахуванням підвищення посадового окладу працюючого державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №333 від 13 вересня 2016 року, починаючи з 01 вересня 2016 року. З врахуванням положень ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 про перерахунок і виплату пенсії за період часу з 30 березня 2016 року до 31 серпня 2016 року включно слід відмовити, за їх безпідставністю.

На підставі наведених обставин, керуючись ч.1 ст.2, ч.ч.1-3 ст.8, ч.ч.4, 6 ст.9, ч.ч.1, 2 ст.11, ч.ч.1, 2 ст.71, ч.1 ст.158, ст.159, ч.ч.1-3 ст.160, ст.ст.161-163, ч.ч.1, 2 ст.186, п.1 ч.1 ст.256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправною відмову в перерахунку пенсії, як державному службовцю, та зобов'язання вчинити дії щодо проведення перерахунку та виплати пенсії державного службовця задоволити частково.

Визнати протиправною відмову Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області в перерахунку пенсії ОСОБА_3, як державному службовцю.

Зобов'язати Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області вчинити дії щодо проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3, як державного службовця згідно із Законом України «Про державну службу» в розмірі 84% заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі з врахуванням підвищення посадового окладу працюючого державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №333 від 13 вересня 2016 року, починаючи з 01 вересня 2016 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправною відмову в перерахунку пенсії, як державному службовцю, та зобов'язання вчинити дії щодо проведення перерахунку та виплати пенсії державного службовця - відмовити в зв'язку з їх безпідставністю.

Постанова суду в частині присудження ОСОБА_3 пенсійних виплат у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Володимирецькому об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Рівненської області подати до Кузнецовського міського суду Рівненської області звіт про виконання даної постанови в місячний строк в частині негайного виконання - з дня одержання її копії, а в іншій частині постанови - з дня набрання законної сили.

На постанову суду до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області може бути подана апеляційна скарга з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий суддя О.І.Горегляд