Справа № 803/1576/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/9999/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сахарчука А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_3 26.10.2016 звернулася в суд з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 28.09.2016 № та зобов'язати відповідача подати висновок про відшкодування з Державного бюджету України 13 224,00 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року за клопотанням позивача позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької ОДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог про зобов'язання Луцької ОДПІ подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про бюджетне відшкодування з податку на додану вартість залишено без розгляду.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 28 вересня 2016 року № .

Не погодившись з останнім рішенням суду першої інстанції Луцька ОДПІ оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в ході проведення перевірки підприємцем не доведено, що товари, які придбавалися згідно податкових накладних на загальну суму ПДВ 13224,46 грн. призначаються для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку. Підприємцем в ході проведення перевірки не надано актів виконаних робіт (послуг), довідок про виконання будівельних робіт типової форми або інших документів, що підтверджують використання вищевказаного товару, а також у підприємця відсутні кваліфіковані працівники по встановленню вищевказаних ТМЦ.

Вказує, що СПД ОСОБА_3, у зв'язку із використання товарів у операціях, що не є господарською діяльністю платника податків, занижено податкові зобов'язання з ПДВ за червень 2016 року на суму 13224,46 грн. Отже, позивачем занижено податкові зобов'язання з ПДВ за червень 2016 року на загальну суму 13224 грн., чим порушено п. 198.5 ст. 198 ПК України.

При апеляційному розгляді представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за червень 2016 року, що виникло за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувалося в червні 2016 року, про що складено акт від 14.09.2016 (а.с. 7-18).

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту «а» пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за червень 2016 року на суму 13 224,00 грн.

28.09.2016 Луцькою ОДПІ на підставі акту перевірки від 14.09.2016 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 13 224,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 6612,00 грн. (а.с. 6).

З акту перевірки від 14.09.2016 видно, що висновки податкового органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за червень 2016 року на суму 13 224,00 грн. ґрунтуються на тому, що у податковій звітності з ПДВ за вказаний період у складі податкового кредиту ФОП ОСОБА_3 було неправомірно відображено суму ПДВ 13 224,00 грн., яка сформована за наслідками операцій з придбання будівельних матеріалів в асортименті, оскільки не підтверджено, що вказані товари призначаються для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності податкового повідомлення-рішення від 28.09.2016 за №, а тому оспорюване податкове повідомлення - рішення Луцької ОДПІ винесене з порушенням вимог чинного законодавства та є протиправним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), встановлений статтею 200 ПК України.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.3 статті 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна, відповідно до абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Як видно з матеріалів справи, згідно акта перевірки від 14.09.2016 ( пункти 2.7, 2.10 акту перевірки) фактичний вид діяльності позивача - надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Встановлено, що у підприємницькій діяльності позивач використовує 26 транспортних засобів та має стоянку для паркування транспортних засобів площею 4975,4 кв. м. (а.с. 8-12).

Судом встановлено, що у березні 2016 року позивач вирішила зробити реконструкцію приміщення магазину, побудувати гаражі з побутовими приміщеннями та замінити вкрай зіпсоване асфальтне покриття на добротну бруківку, у зв'язку з чим у червні 2016 року і придбала товари (цемент, тощо).

14.04.2016 позивач подала до Управління ДАБІ у Волинській області декларацію про початок виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1 (а.с. 42-45) та фактично розпочала ці роботи,

В подальшому вказані роботи виконані ФОП ОСОБА_4 згідно із договором від 28.03.2016 № 10-16 (а.с. 46) та підтверджується ліцензією на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури від 08.11.2013 № 280061, загальним журналом робіт з додатком А та актами огляду прихованих робіт №№ 2, 7, 16 (а.с. 47-55).

Технічний нагляд за виконанням будівельно-монтажних робіт здійснювала фізична особа-підприємець ОСОБА_5, що підтверджується договором від 28.03.2016 № 15-16 та кваліфікаційним сертифікатом серії НОМЕР_1 від 07.10.2015 (а.с. 58-60).

З матеріалів справи також видно, що позивач у червні 2016 року придбала у ПП «Торгбудсервіс», ТзОВ «Волиньсталь», ТОВ «Українська гірничо-металургійна компанія», ТзОВ «Фасад Експо», ПАТ «Нова Лінія» будівельні матеріали в асортименті (цемент, плоский лист-самонарізи, розчинники, арматуру, кутники рівно поличні, труби профільні, грунтовку глибокопроникаючу, штукатурку декоративну, плитку пінополістирольну, фарбу ґрунтувальну та інші) (а.с.14-15).

На підтвердження операцій з придбання вищевказаного товару позивачем було надано видаткові накладні, рахунки фактури та податкові накладні, якими підтверджено віднесення до податкового кредиту у червні 2016 року ПДВ в сумі 13 224,46 грн.

При цьому, факт придбання вказаних товарів та реальність цих господарських операцій підтверджується первинними документами та не заперечується відповідачем.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги доводи відповідача про те, що вищевказані будівельні матеріали в асортименті на загальну суму ПДВ 13 224,00 грн. не призначені для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач має право на нарахування податкового кредиту по операціях з придбання будівельних товарів в асортименті, які в подальшому були використані при здійсненні будівельних робіт з ремонту автостоянки для паркування транспортних засобів, тобто, по операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Позивач належними доказами довів факт придбання, а також використання в господарській діяльності вказаних будівельних товарів.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у справі №803/1576/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук

Повний текст судового рішення виготовлено 04.05.2017 року