Справа № 490/1445/16-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 490/1445/16-а

Категорія: 2.2 Головуючий в 1 інстанції: Батченко О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Миколаївської міської ради Сєнкевича Олександра Федоровича про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 11 березня 2016 року, просив визнати дії відповідача щодо ненадання інформації протиправними та зобов'язати виконати вимоги ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" та надати йому відповіді та інформацію разом з належно посвідченими копіями документів, що додаються до відповіді на інформаційні запити від 14 грудня 2015 року та від 02 лютого 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що він є представником потерпілої особи в кримінальних провадженнях. У зв'язку з таким представництвом ним неодноразово на адресу відповідача направлялись інформаційні запити стосовно обставин, що мають істотне значення при розслідуванні низки кримінальних злочинів, проте відповіді на поставлені в запитах питання не отримав.

06 травня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну позовних вимог та просив визнати протиправною бездіяльність голови Миколаївської міської ради Сєнкевича Олександра Федоровича, яка полягає у ненаданні відповіді на запит від 02 лютого 2016 року та зобов'язати відповідача протягом п'яти днів надати належну обґрунтовану відповідь на запит від 02 лютого 2016 року, відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: скільки багатоквартирних будинків м. Миколаєва за договорами "на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій було передано підприємствам, товариствам та іншим суб'єктам господарської діяльності, де Миколаївська міська рада в особі управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради виступає як власник переданих багатоквартирних будинків м. Миколаєва у відповідні роки на баланс житлово-експлуатаційних підприємств без надання їм технічної документації на багатоквартирні житлові будинки у м. Миколаєві та без Державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, на яких збудовані багатоквартирні будинки у м. Миколаєві.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуємого судового рішення:

- відсутність правоустановчих документів на нерухоме майно є однією з ймовірних причин порушення пункту 2 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що 14 грудня 2015 року за вих. № 177/49 на ім'я голови Миколаївської міської ради Сєнкевича О.Ф. від адвоката ОСОБА_1 направлений інформаційний запит, в якому поставлені питання про те, чи володіє Миколаївська міська рада та її виконавчий комітет як суб'єкти господарської діяльності станом на 14 грудня 2015 року інформацією про те: скільки багатоквартирних будинків м. Миколаєва комунальної власності передано на баланс різноманітним як приватним, так і неприватним структурам, що надають житлово-комунальні послуги споживачам та скільки багатоквартирних будинків передані без технічної документації на них та державних актів на право власності на землю і на право постійного користування земельною ділянкою. Інформаційний запит зареєстрований в ММР за вх. № 13172 14 грудня 2015 року.

21 грудня 2015 року за вих. № 13172/02.02.01-21/14/15 (177/49) ОСОБА_1 надана письмова відповідь про те, що станом на 14 грудня 2015 року багатоквартирних будинків комунальної форми власності у м. Миколаєві не існує. Що стосується обліку та обслуговування житлового фонду суб'єктами житлово-комунального господарства, то статистичні дані такі: 1435 житлових будинків рахуються на балансі підприємств, що створені на комунальній формі власності; 1568 житлових будинків на балансі приватних підприємств та 35 житлових будинків на балансі ОСББ. Реєстр технічної документації та державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, на яких збудовані багатоквартирні будинки, органами міської влади не ведеться.

02 лютого 2016 року на ім'я голови Миколаївської міської ради Сєнкевича О.Ф. від імені журналіста ОСОБА_1 за вих. № 177/10 направлений інформаційний запит в якому поставлені питання про те, чи володіє Миколаївська міська рада та її виконавчий комітет, як суб'єкти господарської діяльності, документами, в яких вказано скільки багатоквартирних будинків м. Миколаєва за договорами "на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій було передано підприємствам, товариствам та іншим суб'єктам господарської діяльності, де Миколаївська міська рада в особі управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради виступає як власник переданих багатоквартирних будинків м. Миколаєва у відповідні роки на баланс житлово-експлуатаційних підприємств без надання їм технічної документації на багатоквартирні житлові будинки у м. Миколаєві та без Державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, на яких збудовані багатоквартирні будинки у м. Миколаєві. У разі наявності таких документів у зверненні міститься прохання про надання належним чином посвідчених копій.

24 лютого 2016 року за вих. № 1030/02.02.01-21/14/16 надано письмову відповідь про те, що житловий фонд міської комунальної власності налічує 3002 житлові будинки, які на сьогодні обслуговують 9 підприємств комунальної форми власності та 8 підприємств приватної форми власності. З тексту документу слідує, що Миколаївська міська рада не володіє інформацією щодо наявності щодо наявності або відсутності технічної документації на багатоквартирні житлові будинки та державних актів на право власності на земельну ділянку і на право користування земельною ділянкою, на яких збудовані багатоквартирні житлові будинки міської комунальної власності. Інформація щодо технічної документації на багатоквартирні житлові будинки зберігається безпосередньо у балансоутримувачів цих будинків. При цьому, суд зауважує, що твердження у листі про, нібито, наявність в ММР запитуваної інформації та документів є опискою.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу у встановленому законом порядку та строки надані письмові відповіді, в яких міститься інформація, якою володіє відповідач.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Статтею 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно частини 2 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

За змістом частин 1 та 4 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту . У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

На підставі пункту 1 частин 1 та 3 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у тому випадку, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит. Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин, позивачу у встановленому законом порядку та строки надані письмові відповіді, в яких міститься інформація, якою володіє відповідач, а в іншій частині запитуваної інформації позивачу відмовлено у зв'язку з тим, що відповідач нею не володіє.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які вони посилались в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому відсутність правоустановчих документів на нерухоме майно не можуть вказувати на порушення пункту 2 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року у справі № 490/1445/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин