Справа № 802/340/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 травня 2017 р. Справа № 802/340/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М.А.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Козіна Я.М.

представника 3-ої особи: Майданюка С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвської Світлани Миколаївни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Концерн "Сімекс Агро"

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач) з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотарільного округу Дунаєвської С.М. (далі - приватний нотаріус ВМНО Дунаєвська С.М., приватний нотаріус, відповідач ) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 26975234 від 11.12.2015 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 червня 2006 року між ОСОБА_7 та ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Іваньківської сільської ради Липовецького району строком на 10 років, який зареєстрований у Вінницькій філії ДП" Центр державного земельного кадастру", про що вчинено запис у Державном реєстрі земель №020 від 29.11.2006 р.

11.12.2015 р. приватним нотаріусом прийнято рішення №26975234 про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 на підставі договору оренди землі, укладеного 21.08.2015 р. між ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" і ОСОБА_4 строком на 10 років.

Позивач вказує, що 1/2 частки земельної ділянки отримано ним у спадщину від ОСОБА_7 та така (частка) входить до складу землі, що є предметом договору оренди від 30.06.2006 р. На момент укладення договору оренди від 21.08.2015 р. та прийняття оскаржуваного рішення, термін дії договору від 30.06.2006 р. не збіг, а відтак існувала подвійна реєстрація прав оренди на одну й ту ж саму земельну ділянку, у зв'язку із чим оскаржуване рішення прийнято протиправно та підлягає скасуванню.

В ході підготовчого провадження, судом ухвалою від 27.02.2017 р. прийнято рішення про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Концерн "Сімекс - Агро".

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити та зазначив, що оскільки для реєстрації прав оренди сіпрної земельної ділянки надано всі документи та у Державному земельному кадастрі на момент прийняття оскаржуваного рішення були відсутні будь-які відомості щодо інших речових прав на ділянку, підстави для відмови в проведенні реєстрації заявленого права відстуні.

Представник третьої особи заперечив проти задоволення позову, зокрема вказав, що товариством подано повний пакет документів для проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1. Окрім того, відповідачем проведено відповідні дії та встановлено відсутність інших заявлених прав, а відтак на момент прийняття спірного рішення були відсутні підстави для відмови в проведенні реєстрації заявленого права.

Окремо також вказав, що земельна ділянка передана позивачем в оренду товаристу є відмінною від тієї , яка передавалась згідно договору оренди від 30.06.2006 року, зокрема у кожної із них (земельних ділянок) різні кадастрові номера та площі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

30 червня 2006 року між ОСОБА_7 та ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" укладено договір оренди № 6/26 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 загальною площею 2, 5078 га, яка знаходиться на території Іванівської сільської ради Липовецького району строком на 10 років, який зареєстрований у Вінницькій філії ДП" Центр державного земельного кадастру", про що вчинено запис у Державном реєстрі земель №020 від 29.11.2006 р.

02.07.2012 року 1/2 частки даної земельної ділянки перейшла у спадщину ОСОБА_4

11.07.2012 року земельну ділянку зареєстровано за кадастровим НОМЕР_1, про що внесено запис до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також видано державний акт серії НОМЕР_3 від 11.07.2012 р. на право власності ОСОБА_4.

21.08.2015 р. між ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" і ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 1, 2539 га, яка знаходиться на території Іваньківської сільської ради Липовецького району строком на 10 років та 11.12 2015 р. приватним нотаріусом прийнято рішення № 26975234 про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку.

Не погоджуючись із таким рішенням, вважаючи, що внаслідок його прийняття відбулась подвійна реєстрація прав оренди на одну й ту ж саму земельну ділянку, оскільки не закінчився термін дії договору від 30.06.2006 р. позивач звернувся із цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права власності на нерухоме майно та його реєстрація регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Закон №1952-IV, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Так, в розумінні статті 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

За приписами пункту 1 частини другої статті 9 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, передбачених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно частини четвертої статті 15 Закону №1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Статтею 24 Закону №1952-IV визначено підстави, за яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень, може бути відмовлено у разі:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Із аналізу наведених норм випливає, що законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації, окрім того, вказано, що державний реєстратор при розгляді питання щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Як видно із матеріалів реєстраційної справи, при проведенні державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 приватним нотаріусом здійснено перевірку поданих документів та сформовано відповідні запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна , Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Так, згідно відомостей, що містяться у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.11.2015 р. та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 11.12.2015 р. жодних речових прав (прав оренди) на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Іваньківської сільської ради Липовецького району та належить ОСОБА_4 не зареєстровано.

Окрім того, суд наголошує, що земельна ділянка передана позивачем в оренду товариству є відмінною від тієї, яка передавалась згідно договору оренди від 30.06.2006 року, зокрема кадастровий номер земельної ділянки ОСОБА_7 НОМЕР_2 і загальна площа 2, 5078 га, тоді як у ОСОБА_4 земельна ділянка зареєстрована за кадастровим номером НОМЕР_1 та загальною площею 1,2539 га.

Слід зазначити, що учасники правочину (ОСОБА_4 та ТОВ «Концерн «СімексАгро»), дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, склали і підписали відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відтак, проведення державної реєстрації договору оренди, щодо якого сторони дійшли згоди відносно всіх істотних умов, не може вважатися порушенням прав однієї зі сторін, навіть незважаючи на існування попередніх не припинених договірних стосунків, так як в цьому випадку нівелюється такий важливий чинник цивільно-правових відносин як свобода договору (ст. 627 ЦК України).

З огляду на викладене, суд доходить до переконання, що рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора №26975234 про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 на підставі договору оренди землі, укладеного 21.08.2015 р. між ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" і ОСОБА_4, прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак підстави вважати його протиправним відсутні.

Окрім того, суд також звертає увагу, що на момент подачі позову до суду, термін дії договору оренди від 30 червня 2006 року укладеного між ОСОБА_7 та ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" щодо земельної ділянки, яка розміщена на території Іваньківської сільської ради Липовецького району строком на 10 років, збіг, що в свою чергу, також вказує на відсутність подвійної реєстрації на момент звернення позивача до суду та, відповідно, порушення його прав.

При вирішенні даного спору суд не бере до уваги доводи представника позивача про не підписання позивачем договору оренди земельної ділянки у 2015 році із підстав дії в той час іншого договору, який позивач не мав наміру продовжувати, оскільки вказані обставини не підтвердженні жодними доказами. Більше того, із пояснень представників сторін судом встановлено, що позивач ініціював звернення до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою до ТОВ «Сімекс Агро» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21.08.2015 р. Однак ухвалою суду від 16.02.2017 р. за ініціативи позивача позов залишено без розгляду.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положеннями частини 1 статті 6 КАС України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Отже, право на звернення до адміністративного суду з позовом не є тотожним праву на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного позову ще не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист, адже для того, щоб він був наданий, необхідно встановити, що право особи, яка звернулась з позовом, були дійсно порушені в публічно-правових відносинах.

Враховуючи те, що на час виникнення спірних правовідносин законодавчо визначених підстав для відмови у проведенні державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 21.08.2015 р. року у відповідача не було, волевиявлення учасників при укладенні даного договору не спростоване у судовому засіданні, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є суб'єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна