Справа № 826/20140/14
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенди О.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Прокопенка О.Б., -
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом

ОСОБА_5 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» (далі - Банк) Пантіної Любові Олександрівни (далі - Уповноважена особа) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з адміністративним позовом до Фонду та Уповноваженої особи, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи у частині визнання нікчемними всіх трансакцій та договорів банківського вкладу № 05/1080-2014 та банківського рахунку № НОМЕР_1 від 20 травня 2014 року, укладених між позивачем та Банком, оформлене наказом від 29 серпня 2014 року № 61;

- зобов'язати Уповноважену особу включити позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та надати відповідну інформацію Фонду;

- зобов'язати Фонд включити позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Банку за рахунок Фонду;

- зобов'язати Фонд та Уповноважену особу вжити заходів та здійснити дії щодо відшкодування позивачу коштів за вкладом за рахунок Фонду.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що дії відповідачів суперечать нормам законодавства та порушують її права і законні інтереси як вкладника.

Суди встановили, що між позивачем та Банком укладено договір банківського вкладу від 20 травня 2014 року № 05/1080-2014, за умовами якого Банк відкриває позивачу (вкладнику) вкладний (строковий) рахунок «Надійний» у гривні, а вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у розмірі 190 000 грн.

Крім того, між позивачем та Банком укладено договір банківського рахунку від 20 травня 2014 року № НОМЕР_1, за умовами якого банк відкриває клієнту банківський поточний рахунок у гривні «Рахунок» та здійснює за ним банківські операції.

Внесення на банківський рахунок грошових коштів у розмірі 190 000 грн підтверджується квитанцією від 20 травня 2014 року № CASH 16.

Відповідно до виписки Банку залишок на рахунку позивача станом на 11 вересня 2014 року становить 192 342 грн.

Постановою правління Національного банку України (далі - НБУ) від 17 червня 2014 року № 365 Банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17 червня 2014 року № 50 Банк виведено з ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію Банку Пантіну Л.О.

Постановою правління НБУ від 11 вересня 2014 року № 563 відкликано банківську ліцензію Банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17 вересня 2014 року № 92 розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено Уповноважену особу.

У зв'язку з викладеним 15 вересня 2014 року позивач звернулася до Уповноваженої особи із письмовою заявою про видачу грошових коштів.

3 жовтня 2014 року позивач подала до Фонду та Уповноваженої особи письмові заяви про включення її до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Банку.

Однак ця вимога залишилась без виконання та відповіді.

Суди також встановили, що позивача як вкладника за договором банківського вкладу не включено до переліку вкладників у зв'язку з визнанням нікчемними договору банківського вкладу від 20 травня 2014 року № 05/1080-2014 та договору банківського рахунку від 20 травня 2014 року № НОМЕР_1 на підставі статті 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VІ) та статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) з посиланням на те, що вказаний правочин порушує публічний порядок та спрямований на незаконне заволодіння майном держави.

Підставою для віднесення правочинів, вчинених від імені позивача, до категорії нікчемних є те, що на момент укладення договору банківського вкладу від 20 травня 2014 року № 05/1080-2014 і договору банківського рахунку від 20 травня 2014 року № НОМЕР_1 та перерахування на цей рахунок коштів Банк уже не міг виконати взятих на себе зобов'язань щодо повернення коштів позивачу і, тим більше, щодо виплати відсотків за договором банківського вкладу, оскільки фінансовий стан Банку вже не мав таких можливостей.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 27 березня 2015 року позов задовольнив частково.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 28 травня 2015 року скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову - про відмову у задоволенні позову.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 січня 2016 року скасував постанову суду апеляційної інстанції та залишив у силі постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2015 року.

Не погоджуючись із ухвалою суду касаційної інстанції, Уповноважена особа звернулась із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС). Просить скасувати ухвалу касаційного суду та залишити в силі постанову суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування заяви додано копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2016 року (справа № К/800/51714/15), яка, на думку заявника, підтверджує неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини другої статті 215 ЦК, частини третьої статті 38 Закону № 4452-VІ.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заява Уповноваженої особи не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Проте аналіз рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, та рішення, копію якого надано для порівняння, не дає підстав вважати, що суд неоднаково застосував зазначені норми права.

Так, у справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України виходив із того, що відповідачі не навели, а суд не встановив доказів наявності підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу у досліджуваному випадку, не надали доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Твердження Уповноваженої особи про нікчемність договору банківського вкладу є припущенням, оскільки це не доведено належними доказами у встановленому законом порядку. Тому касаційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 є тією особою, яка набула право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і була протиправно не включена до повного переліку фізичних осіб, які мають право на відшкодування коштів.

Водночас у справі, ухвала касаційного суду в якій надана для порівняння, цей суд, з'ясувавши обставини у справі, які підтверджені дослідженими ним (судом) доказами, виходив із того, що шляхом розміщення грошей на рахунку позивача від власника великого рахунку були штучно створені умови для незаконного отримання відшкодування за рахунок позики Фонду, тому позивача правомірно не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Колегія суддів дійшла висновку, що обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справі, копію судового рішення в якій додано до заяви.

Крім того, надане для порівняння рішення не містить іншого, ніж в оскаржуваному рішенні, тлумачення норм матеріального права, про які йдеться у заяві Уповноваженої особи.

Зазначене не дає можливості дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи Верховним Судом України, не підтвердилися, у задоволенні заяви Уповноваженої особи слід відмовити.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Кривенда
Судді:О.Ф. Волков
М.І. Гриців
О.Б. Прокопенко