Справа № 345/2954/16-а
Суддя: Якимів Р. В.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 345/2954/16-а
Провадження № 2-а/345/4/2017
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2017 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Якиміва Р.В.,

секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача

Калуського міськрайонного відділу ДВС Лисенчук О.С., Мельник Н.В.,

представника відповідача управління соціального

захисту населення Калуської РДА Зуб'як М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Калуського міськрайонного управління юстиції, Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації про оскарження рішення, дій та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

що ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Калуського районного суду від 25 листопада 2002 р. з нього присуджено стягувати аліменти в розмірі ? ч. всіх видів заробітку щомісячно на користь ОСОБА_7 01.12.2009 р. МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності за станом здоров'я. Так як страхового стажу у нього не було, то Управлінням соціального захисту населення Калуської РДА позивачу призначено державну соціальну допомогу згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам». Згідно Податкового кодексу України до загального місячного доходу платника не включається сума державної та соціальної матеріальної допомоги, сума державної допомоги у вигляді адресних виплат та надання соціальних і реабілітаційних послуг відповідно до закону. Незважаючи на те, що рішень судів про стягнення з цієї допомоги коштів немає, Калуським міськрайонним відділом державної виконавчої служби на виконання виконавчих листів від 25.11.2002 р. № 2-651 та від 09.12.2008 р. № 2-2427 звернуто стягнення на призначену позивачу допомогу, а Управлінням соціального захисту населення Калуської РДА здійснюється утримання відповідних сум. Позивач вважає такі рішення відповідачів протиправними, оскільки ними порушуються ст.ст. 46, 92 Конституції України, Закон України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» (ст. 4), ст. 6 Закону України «Про прожитковий мінімум», Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні гарантії», ст. 164.1.1, ст. 165.1 Податкового кодексу України, ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження». З березня 2009 р. внаслідок протиправних дій відповідачів позивач недоотримав 23 000 грн. державної соціальної допомоги, а з урахуванням інфляції ці сума становить 47 639 грн. Також позивачу завдано моральних страждань, які призвело до позбавлення його можливостей на реалізацію свої звичок і бажань, які б він міг реалізувати не витрачаючи часу на підготовку звернень, позовної заяви, відвідування виконавчої служби та органів соціального захисту населення. Враховуючи присутність травмуючого фактору (неправомірних рішень та дій відповідачів), керуючись принципом справедливості, позивач просить стягнути з відповідачів в рівних долях 50 000 грн. Крім того, позивач просить суд припинити відрахування аліментів із державної соціальної допомоги, призначеної у 2009 р.

В судовому засіданні представники позивача - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов підтримали, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представники Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби позов не визнали, з підстав зазначених у запереченні проти позову.

Представник Управління соціального захисту населення Калуської РДА позов не визнала, з підстав зазначених у запереченні проти позову.

Третя особа - ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що з 09.12.2009 р. Управлінням соціального захисту населення Калуської РДА призначено та здійснюється виплата позивачу державної соціальної допомоги, як інваліду третьої групи загального захворювання, згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» (а.с. 8-11).

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що з 20.07.2007 р. на виконанні у Калуському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист № 2-651 виданий 25.11.2002 р. Калуським районним судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 ? ч. всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в місяць на дитину.

15 лютого 2010 р. державним виконавцем прийнято розпорядження про стягнення аліментів з державної соціальної допомоги, яку отримує позивач, що не заперечується сторонами.

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У лютому 2010 р. та в подальшому правові відносини щодо виконання судових рішень регламентувались відповідно Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (в редакції Закону України від 04.11.2010 р. № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)») та Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII.

Як Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, так і Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, у статті 73 визначають кошти, на які не може бути звернено стягнення.

Частиною першою ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, до таких коштів віднесено, зокрема, такі види державних соціальних та адресних допомог: матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю (п. 5); допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами (п. 6); одноразову допомогу у зв'язку з народженням дитини (п. 7); допомогу по догляду за дитиною (п. 8): допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв'язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом (п. 9); допомога на лікування (п. 10); допомога на поховання (п. 11); щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення.

Аналогічна за змістом норма міститься також у ч. 1 ст. 73 чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII.

Відтак приписами цих Законів у ч. 1 ст. 73 визначено конкретний та вичерпний перелік видів державних соціальних та адресних допомог, на які не може бути звернено стягнення, й до таких не належить державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, яку одержує позивач.

Доводи позивача та його представників про те, що державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, належить до матеріальної допомоги, з якої згідно із п. 1 ч. 2 ст. 73 обох вищевказаних Законів не може здійснюватись стягнення, судом відхиляється з огляду на таке.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 73 вищевказаних Законів України «Про виконавче провадження» стягнення не здійснюється також із сум неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги.

За визначенням наведеним у статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам», державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам - щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України, цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 165 Податкового кодексу України визначено перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Відповідно до пп. 165.1.1 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: сума державної та соціальної матеріальної допомоги, державної допомоги у вигляді адресних виплат та надання соціальних і реабілітаційних послуг відповідно до закону, житлових та інших субсидій або дотацій, компенсацій (включаючи грошові компенсації інвалідам, на дітей-інвалідів при реалізації індивідуальних програм реабілітації інвалідів, суми допомоги по вагітності та пологах), винагород і страхових виплат, які отримує платник податку з бюджетів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування та у формі фінансової допомоги інвалідам з Фонду соціального захисту інвалідів згідно із законом, у тому числі (але не виключно), виплати передбачені підпунктами «а-и».

У пункті 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», який був чинним до 01.01.2011 р., було закріплено аналогічну норму.

Отже, за змістом цієї правової норми розрізняються матеріальні допомоги та соціальні допомоги.

Суд зазначає, що підпунктами 165.1.19, 165.1.22, 165.1.23, 165.1.54, 165.1.56 Податкового кодексу України також визначено види матеріальних допомог, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Порівняльний аналіз структури та змісту ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV і Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, дозволяє дійти висновку, що нею розмежовано державні соціальні допомоги (ч. 1) і неоподатковувані матеріальні допомоги (ч. 2).

При цьому у частині першій законодавець передбачає конкретний вид державної соціальної допомоги, на яку не може бути звернуто стягнення, і не зазначення в цій нормі державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, дає підстави для висновку, що на неї може бути звернуто стягнення.

Враховуючи, що п. 1 ч. 2 ст. 73 є відсильною нормою права, то під матеріальною допомогою, з якої не здійснюється стягнення, слід розуміти допомоги, передбачені підпунктами «а», «г», «ґ», «з» підпункту 165.1.1, підпунктами 165.1.19, 165.1.22, 165.1.23, 165.1.54, 165.1.56 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України.

Таким чином ототожнення позивачем одержуваної ним державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, з неоподаткованою матеріальною допомогою, є помилковим.

Той факт, що державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, сам по собі не вказує на те, що на неї не може бути звернено стягнення, оскільки саме спеціальними нормами законодавства про виконавче провадження деталізовано види державних соціальних допомог, на які не може бути звернено стягнення.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Так як позивачем не доведено незаконності рішень чи дій відповідачів при зверненні стягнення на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, то безпідставною є позовна вимога про визнання дій відповідачів протиправними.

Оскільки вимоги про припинення стягнення аліментів з державної соціальної допомоги і про стягнення матеріальної та моральної шкоди, є похідними від вимоги про визнання дій протиправними, то у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

На підставі викладеного ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам», Податкового кодексу України та керуючись ст.ст. 159, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Калуського міськрайонного управління юстиції, Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації про оскарження рішення, дій та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з часу отримання її копії через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Суддя