Справа № 804/5603/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2017 р. Справа № 804/5603/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
при секретаріГерманюк Т.В.
представник позивача представники відповідача третя особа представники третьої особи Нагорна Н.О. Головко С.С., Денисенко Т.В. ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сулар" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа - фізична-особа підприємець ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
Представник відповідача надав заперечення в яких зазначив, що при винесенні податкового повідомлення-рішення Лівобережна ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Податковим кодексом України.
Представник третьої особи надав до суду пояснення, в яких зазначив, що придбав товар у ТОВ «АТ Груп» на підставі договору купівлі-продажу за № 060415 від 06.04.2015. та договору про відступлення права вимоги № 10/04-1, оскільки товар зберігався у позивача за Договором доручення № 1 від 15.01.2015 р. Також, представник третьої особи зазначив, що товар є власністю ФОП ОСОБА_6 та позивачем не використовувався.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Сулар» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 12.12.2014 р., по 30.04.2016р.
Перевіркою встановлено порушення:
- пп.134.1.1, п.134.1, ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VI та ч.1, ч.2 ст.9 Закону №996- XIV «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 240 253 грн., в тому числі по періодам: у 2015 року на суму 240 253 грн.;
- пп.49.18.3 п.49.18, п.49.2 ст.49 Податкового кодексу України не надано до ДПІ податкову декларацію з податку на прибуток за 2014 рік.
Як вбачається з матеріалів справи, за період, який перевірявся податковим органом, позивач укладав наступні договори.
15 січня 2015 року між ТОВ «Сулар» (Повірений) та ТОВ «АТ Груп» (Довіритель) укладено договір доручення №1 відповідно до якого, ТОВ «Сулар» зобов'язується від імені та за рахунок ТОВ «АТ Груп» здійснити юридичні та інші дії, які направлені на продаж товару ТОВ «АТ Груп», вказані в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору.
30 січня 2015 року між ТОВ «Сулар» (Зберігач) та ТОВ «АТ Груп» (Поклажодавець) укладено договір зберігання №30/01-1, відповідно до якого зберігач зобов'язується прийняти від поклажодавця товар та зберігати його.
Фактичне виконання договору №30/01-1 підтверджується актом прийому-передачі від 09.02.2015 року, відповідно до якого, ТОВ «АТ Груп» передало на зберігання ТОВ «Сулар» товар, а саме колесо зубчасте б/в в кількості 21 штука, вісь б/в в кількості 21 штука.
Відповідно до пункту 3.3 Договору, у разі виробничої необхідності та за узгодженням між сторонами товар, який передається на зберігання, може бути використаний Зберігачем у своїй діяльності. У тому випадку сторони повинні укласти договір купівлі-продажу товару.
17 лютого 2015 року ПрАт «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» звернулось до ТОВ «Сулар» із листом, в якому просило узгодити використання ним шестерні в кількості 21 од., та ось в кількості 21 од. з подальшою компенсацією їх договірної вартості або заміною на іншу продукцію рівної вартості.
Як зазначено у відповіді від 23.02.2015 року №2302/3, позивач надає згоду на використання продукції, що зберігається на підприємстві ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод».
В подальшому, 06 квітня 2015 року між ТОВ «АТ Груп» (Продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №060415, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар згідно специфікації, а покупець зобов'язується прийнятий вказаний товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених договором.
Таким чином, право власності встановлене на товар - колесо зубчасте б/в у кількості 21 штука, вісь б/в у кількості 21 штука - за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6.
Також, у пункті 1.2. зазначено, що покупець підтверджує, що йому відомо про діючий до 31.12.2015 року договір доручення №1 від 15.01.2015 року, згідно якого продавець виступає довірителем та доручає повіреному від імені та за рахунок довірителя за визначену в п. 1.2 Договору доручення №1 від 15.01.2015 року виконати юридичні та інші дії, направлені на продаж товарів довірителя.
10 квітня 2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та ТОВ «Актуальні технології ГРУП» було укладено Договір про відступлення права вимоги №10/04-1 за Договором доручення № 1 від 15.01.2015 р., укладеним між ТОВ «Сулар» та ТОВ «Актуальні технології ГРУП».
Так, на підтвердження того, що власником товару є фізична особа-підприємець ОСОБА_6, позивачем надано до матеріалів справи переписку між ТОВ «Сулар» та ФОП ОСОБА_6 щодо вимоги про повернення товару, а саме вісь б/в в кількості 21 шт., та колесо зубчасте (шестерня) б/в в кількості 21 шт..
Згідно з визначеннями доходів та витрат у П(С)БО 15 «Дохід» та П(С)БО 16 «Витрати», передача майна на відповідальне зберігання у бухгалтерському обліку не визнаватиметься ні доходами, ні витратами.
Фактично актив (зокрема запаси, передані на зберігання) - це ресурс, контрольований підприємством-власником. Тож він залишається на балансі останнього.
У поклажодавця на момент передачі речі (товару) на відповідальне зберігання у бухгалтерському обліку буде зроблено аналітичне проведення за дебетом і кредитом матеріальних рахунків 20, 22 або 28 з відкриттям різних субрахунків за місцями зберігання: речі будуть списані з місць зберігання та оприбутковані за іншим місцем зберігання. Відповідно узагальнення такої інформації буде відображено за кредитом - місце зберігання, а за дебетом - місце відповідального зберігання.
У зберігача річ (товар), прийнята на відповідальне зберігання, обліковується на позабалансовому рахунку 023 «Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні». Облік таких цінностей ведуть за цінами, передбаченими у договорах, приймально-передавальних актах тощо. Аналітичний облік ТМЦ, прийнятих на відповідальне зберігання, ведуть щодо підприємств-власників. Відповідно за Д-т позабалансового рахунка 023 зберігач обліковує приймання речі (товару) на відповідальне зберігання, а за К-т рахунка 023 - вибуття такої речі (товару).
Як зазначено в акті перевірки від 08.007.2016 року №1377/04-14/39546612 .(стор.14) товар отриманий ТОВ "Сулар" від Прат "ДТРЗ" як повернення за недійсним правочином (Договором №1500п/1 від 09.02.2015 р.) є безоплатно отриманим товаром відповідно п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України..
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пп.14.1.13 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України під безоплатно наданими товарами, роботами, послугами розуміються товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорам: за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
Підпунктом 14.1.202 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
Пп.14.1.13. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України зазначено що, безоплатно надані товари, роботи, послуги це:
а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;
б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;
в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
З наведеного слідує обов'язковість наявності іншої сторони, яка б отримувала відповідні товари безоплатно та факту передачі прав власності на такі товари.
Суд не приймає до уваги міркування відповідача щодо безоплатності отримання товару, оскільки позивач не є власником товару, не є кінцевим отримувачем товару та у разі повернення товару від іншого зберігача (ПрАТ "ДТРЗ") має повернути товар власнику - ФОП ОСОБА_6.
Суд зазначає, що частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень. Для третьої особи, яка уклала договір із юридичною особою, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.
Також, відповідачем не враховано припис акту цивільного законодавства України, викладений в частині 1 статті 204 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) згідно з яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності).
Головною підставою вважати правочин нікчемним являється її недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не Актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в Акті висновки є суто суб'єктивною думкою представника контролюючого органу.
Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність (постанова ВАСУ від 14.11.2012 року у справі № 2а-9864/11/2670).
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 3603,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2017 року

Суддя О.В. Єфанова