Справа № 817/2159/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2017 р.Р і в н е 817/2159/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Довгалюк І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та стягнення з Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області витрат, понесених ним на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Пояснила суду на їх обґрунтування, що за наслідками документальної позапланової виїзної перевірки позивача виявлено порушення при відображенні ним у деклараціях за період вересень - грудень 2013р., січень - квітень 2014р., червень - вересень 2014р., листопад 2014р., січень 2015р., березень - червень 2015р. від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платнику у банку по декларації за лютий 2016р. в сумі 39950 грн., заниження суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 9086 грн.: вересень 2013р. - 750 грн., жовтень 2013р. - 1453 грн., листопад 2013р. - 747 грн., грудень 2013р. - 863 грн., січень 2014р. - 1096 грн., березень 2015р. - 1226 грн., квітень 2015р. - 2117 грн., травень 2015р. - 836 грн. Представник позивача з такими висновками контролюючого органу не погоджується, вважає їх безпідставними, зокрема відхиляє посилання відповідача на норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43, які на її думку, не повинні застосовуватись щодо позивача. Також посилається п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та зазначає, що дана норма не ставить в залежність можливість отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податків в банку від наявності задекларованого податкового кредиту в іншому податковому періоді, ніж коли такий податковий кредит виник. Що ж стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, представник позивача посилається на укладений договір про надання правової допомоги, акт наданих послуг та 100% оплату позивачем отриманої ним правової допомоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, представник відповідача подала суду письмові заперечення (а.с.38-41), у яких зазначила, що у поданих до перевірки документах позивача в частині обсягів використання палива для перевезення вантажними автомобілями не міститься жодних посилань на відповідні нормативно-правові акти щодо встановлення таких норм витрат, відтак контролюючий орган підставно дійшов висновків про використання не у господарській діяльності списаного пального понад встановлених норм, відтак позивачем протиправно не віднесено до складу податкового зобов'язання витрати по дизельному пальному, списаному понад норми витрат. Крім того, оскільки позивачем не вірно відображено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в порушення п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України не вірно визначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування, заявлену на розрахунковий рахунок в декларації за лютий 2016 року. З таких підстав просила суд відмовити у задоволені позову повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані ними письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити повністю. При цьому суд виходив з наступного.

Судом встановлено, що у жовтні 2016 року посадовими особами Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання, податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за лютий 2016 року, результати якої оформлено актом від 07.11.2016 за №00165/1712-1302/НОМЕР_1 (а.с.10-16).

На підставі акту перевірки Рівненською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення: від 21.11.2016 № про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період вересень-грудень 2013р., січень-квітень 2014р., червень-вересень 2014р., листопад 2014р., січень 2015р., березень-червень 2015р. та відсутність права на врахування такої суми від'ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 36032,00 грн., в т.ч. при наданні бюджетного відшкодування 36032,00 грн.; від 21.11.2016 року № про зменшення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 4098,50 грн.; від 21.11.2016 року № про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями в сумі 891,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 445,50 грн.

В основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення № покладено висновки контролюючого органу про порушення платником податків вимог статті 198, пункту 199.1 статті 199, пунктів 200.1, 200.4, 200.14 статті 200, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України внаслідок завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2013р. на 641 грн., за жовтень 2013р. на 1453 грн., за листопад 2013р. на 747 грн., за грудень 2013р. на 863 грн., за січень 2014 р. на 1096 грн., за березень 2015р. на 1226 грн., за квітень 2015р. на 1335 грн., за травень 2015р. на 836 грн.

В основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення № покладено висновки контролюючого органу про порушення платником податків вимог пунктів 198.3, 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України внаслідок зменшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 891 грн.

В основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення № покладено висновки контролюючого органу про порушення платником податків вимог пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого платником помилково задекларовано бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за період вересень-грудень 2013р., січень-квітень 2014р., червень-вересень 2014р., листопад 2014р., січень 2015р., березень-червень 2015р. та помилково враховано таку суму від'ємного значення при отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2016 року на суму 36032 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України, у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У свою чергу, пунктами 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу,

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) період.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 здійснює господарську діяльність за кодом КВЕД 49.21 "Вантажний автомобільний транспорт".

18.03.2016 позивачем подано до податкового органу податкову декларацію з ПДВ за лютий 2016р., а 18.08.2016р. та 26.09.2016р. платником подано уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2016 року. З урахуванням таких уточнюючих розрахунків, за лютий 2016р. задекларовано суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту 135129 грн. (ряд.19); суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку 84179 грн. (ряд.20.2, 20.2.1); суму, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду 50950 грн. (ряд. 20.3, 21). До уточнюючого розрахунку додаються Додаток 2 "Довідка про суму від'ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду", Додаток 3 "Розрахунок суми бюджетного відшкодування", Додаток 4 "Заява про повернення суми бюджетного відшкодування та /або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету".

Сума податкового кредиту, відображена в уточнюючому розрахунку за лютий 2016р. складає 4160 грн.

Податковим органом вірно встановлено, що причиною виникнення від'ємного значення є здійснення міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом, що оподатковується за нульовою ставкою, та придбання дизельного палива для таких перевезень.

На думку перевіряючого, порушення норм Податкового кодексу України, що були виявлені під час перевірки позивача, виникли внаслідок списання платником пального понад норм, що затверджені наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" від 10.02.1998 №43.

Так, в акті перевірки (стор.6), податковим органом встановлено, що "...оскільки норма витрат палива встановлена ФОП ОСОБА_3 не відповідає нормам наказу Міністерства транспорту України "Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" від 10.02.1998 №43 (пп. 3.3 акту перевірки) відповідно пальне, що було списане понад норм вважається використаним не в господарській діяльності".

В додатку №3 до Акту перевірки відповідачем наведено перелік ТТН/CMR, за якими позивачем, на думку контролюючого органу, списано пальне понад норм, об'єм такого пального, його вартість, та, відповідно, суму завищення заявленого ПДВ до відшкодування.

Так, у ході судового розгляду встановлено, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 прийнято наказ-розпорядження від 02.01.2015 №1, згідно якого встановлено норму витрат для вантажного автомобіля MAN на 100 км - 35 л, для врахування експлуатаційних факторів, які впливають на обсяги використання палива до вказаної норми витрат палива застосовується коефіцієнт 0,7 на тону вантажу (а.с.85 на звороті).

Наданими позивачем у судове засідання та до перевірки доказами, а саме: подорожніми листами вантажного автомобіля в міжнародному сполученні №1 від 22.01.2015, №2 від 01.02.2015, №000234 від 09.02.2014, №000238 від 26.02.2014, №000236 від 21.03.2014, №000245 від 17.05.2014, №7 від 10.06.2014, №8 від 16.07.2014, №9 від 01.08.2014, №10 від 15.09.2014, №11 від 14.10.2014 (а.с.74-84), міжнародними товарно-транспортними накладними з відмітками про перетин кордону (а.с.48,51,52,55,56,58-65 на звороті) підтверджується, що протягом серпня 2013 року - травня 2015 року його автомобілем здійснювалися міжнародні перевезення вантажів.

Факт надання позивачем послуг з перевезення вантажів відповідачем не заперечується.

У зв'язку з цим, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 списано дизпалива в кількості 20938,7 л на суму 310385,41 грн., за наслідками чого оформлено акт списання від 31.12.2015 року №СпТ-000001 (а.с.86 на звороті).

Відповідно до пп. "а" пп. 195.1 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України, за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання таких послуг як міжнародні перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Для цілей цього підпункту перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

В акті перевірки від 07.11.2016 за №00165/1712-1302/НОМЕР_1 контролюючий орган зазначає про понаднормове списання платником податку дизпалива, без дотримання Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, що затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43 (далі - Норми).

Згідно вказаних Норм вони призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива. Нормування витрат палива - це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації. Нормування витрат моторних олив та мастил здійснюється пропорційно до витрат палива згідно з встановленими нормативами.

Отже, безпосереднім призначенням даних Норм є планування витрат палива з метою їх раціонального використання. Разом з тим, норми списання палива на підприємстві можуть бути врегульовані внутрішніми наказами, а також підтверджені відповідними розрахунками, з урахуванням технічних характеристик автомобілів, експлуатаційних норм і інших факторів.

Крім того, пунктом 1.9 Норм прямо передбачено, що підприємство на підставі аналізу причин відхилень фактичних витрат палива, що можуть змінюватися у часі або за певних умов, від встановлених ним нормативних витрат може змінювати встановлені нормативні витрати відповідно до зміни умов експлуатації або, у разі потреби, вживати заходів щодо усунення причин збільшення фактичної витрати палива понад встановлену підприємством нормативну витрату палива.

Судом досліджено первинні документи і встановлено, що позивачем списання палива проводилось відповідно до норм, установлених наказом, а також з дотримання вимог щодо документального підтвердження сум витрат на паливо, віднесених до податкового кредиту, які внаслідок цього відповідають критеріям господарського характеру, відтак висновки податкового органу щодо заниження податкового зобов'язання по податку на додану вартість у зв'язку з невіднесенням витрат по дизельному пальному списаному понад норм суд визнає безпідставними.

Щодо відображення позивачем від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, суд зазначає наступне.

В акті перевірки від 07.11.2016 за №00165/1712-1302/НОМЕР_1 контролюючий орган зазначає про невірне відображення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та, відповідно, невірне визначення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2.1) за лютий 2016р. у податковій декларації № від 18.03.2016 (з врахуванням уточнюючих розрахунків № від 18.08.2016 та № від 26.09.2016) у розмірі 36030 грн.

Податковий орган зазначає, що в податкових деклараціях з податку на додану вартість, поданих Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 за лютий 2014р., березень 2014р., червень 2014р., липень 2014р., вересень 2014р., за листопад 2014р., січень 2015р. сума податкового кредиту (р.17 декларації) взагалі відсутня.

Тобто, відповідач вважає, що до суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, і, як наслідок, до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, можна віднести лише суми податкового кредиту, задекларовані лише в періоді, коли такий податковий кредит виник.

Так, податковий орган в акті перевірки від 07.11.2016 за №00165/1712-1302/НОМЕР_1 на стор.11 встановив, що в лютому 2014р., березні 2014р., червні 2014р., липні 2014р., вересні 2014р., листопаді 2014р., січні 2015р. сума податкового кредиту дорівнює 0.

Судом досліджено податкову декларацію № від 18.03.2016 (з врахуванням уточнюючих розрахунків № від 18.08.2016 та № від 26.09.2016) .

Так, з вказаної податкової декларації (з урахуванням уточнюючих розрахунків) та з пояснень представника позивача, суд дійшов висновку, що суми податкового кредиту з податку на додану вартість, що виникли в лютому 2014р. включені до складу податкового кредиту в травні 2014 р. (в періоді, коли позивач отримав податкову накладну). Відповідно податковий кредит, що виник в березні 2014р. включено до податкового кредиту в квітні 2014р., за червень 2014р. - в жовтні 2014р., за липень 2014р. - в жовтні 2014р., за серпень 2014р. - в жовтні 2014р., за вересень 2014р. - в жовтні 2014р., за листопад 2014р. - в грудні 2014р., за січень 2015р. - в лютому 2015р. Загальна сума такого податкового кредиту за вказаний період складає 36032 грн.

Приписами п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Системний аналіз наведених норм вказує на те, що бюджетному відшкодуванню підлягає частина податку, сплачена платником податку, що придбав товари та послуги.

При цьому, відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Як вбачається з Додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість, в таблиці 2 "Розшифровка суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України" зазначається саме звітний (податковий) період, у якому виникло значення, а не період, в якому суми ПДВ включені до податкового кредиту.

А тому, позивач, включаючи відповідні суми ПДВ до податкового кредиту в періоді, іншому ніж період виникнення у нього права на такий податковий кредит, діяв у відповідності до вимог Податкового кодексу України. Тому, в податкових деклараціях за лютий 2014р., березень 2014р., червень 2014р., липень 2014р., вересень 2014р., листопад 2014р., січень 2015р. сума податкового кредиту відсутня.

Отже, при визначенні Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 суми бюджетного відшкодування за попередні звітні (податкові) періоди, відповідно до даних додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за період, що підлягав перевірці, позивачем вірно розраховано та відображено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Та відповідно, платником вірно визначена сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2.1) за лютий 2016р. № від 18.03.2016р. (з врахуванням уточнюючих розрахунків № від 18.08.2016 та № від 26.09.2016).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд, при вирішенні даного спору з огляду на встановлені судом обставини, враховуючи зміст ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку про недоведеність відповідачем законності оскаржуваних рішень, а відтак позов підлягає до задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення від 21 листопада 2016 року №, № та № - скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 551,20 грн. згідно платіжного доручення від 29.11.2016 №141 підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-суб'єкта владних повноважень.

Що стосується відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. До таких відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором (ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України).

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо).

При цьому слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція визначена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.11.2016 у справі №537/3062/15-ц.

Як встановлено судом, 23 листопада 2016 року між позивачем та АО "Скорпіон" укладено договір на правову допомогу, предметом якого є підготовка об'єднанням адміністративного позову до Рівненського окружного адміністративного суду про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами документальної позапланової виїзної перевірки позивача та висновків акта перевірки №00165/1712-1302/НОМЕР_1 від 07 листопада 2016 року, представлення інтересів ФОП ОСОБА_3 в Рівненському окружному адміністративному суді.

На підтвердження наданої правової допомоги позивачем надано платіжне доручення №140 від 30.11.2016 на загальну суму 1500,00 грн. з призначенням платежу - авансова оплата за договором від 23.11.2016, та платіжне доручення №154 від 03.03.2017 на загальну суму 1500,00 грн. з призначенням платежу - авансова оплата за договором від 23.11.2016. Також матеріали справи містять акт наданих послуг від 03.04.2017, яким підтверджується, що АО "Скорпіон" надано позивачу таку правову допомогу:

- юридичний аналіз акту перевірки №00165/1712-1302/НОМЕР_1 від 07.11.2016 - 500,00 грн.;

- підготовка адміністративного позову до Рівненського окружного адміністративного суду про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: №, №, № від 21.11.2016 - 1000,00 грн.;

- представлення інтересів позивача під час розгляду справи №817/2159/16 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: №, №, № від 21.11.2016 у Рівненському окружному адміністративному суді - 1500,00 грн.

На виконання умов договору про надання правової допомоги від 23.11.2016 інтереси ФОП ОСОБА_3 від АО "Скорпіон" представляла адвокат ОСОБА_1, що підтверджується також ордером на надання правової допомоги серії РН-431 №24.

За таких обставин присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-суб'єкта владних повноважень підлягають витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області №, № та № від 21.11.2016.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.