Справа № 127/2544/17
Суддя: Федчишен С. А.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/2544/17
Провадження 2-а/127/266/17
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови,-

встановив:

УПФУ в м. Вінниці звернулось в суд з позовом до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови. Позов мотивовано тим, що 25.01.2017р. позивач отримав постанову відповідача про накладення штрафу від 24.01.2017року, якою на УПФУ в м. Вінниці накладено штраф в розмірі 5100грн. Постанова винесена у зв'язку з невиконанням постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2016р. у справі №4151/16-а за позовом ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії. 30.06.2016р. до позивача надійшла постанова про відкладення провадження виконавчих дій, якою зобов'язано виконати рішення суду до 08.07.2016р. На виконання наведеної постанови управлінням надано лист від 04.07.2016р. №3764/06-33-1/09 відповідно до якого повідомлено відповідача про повне та фактичне виконання рішення суду. Проте всупереч тому, що рішення суду фактично виконано управління, державним виконавцем надсилає на адресу позивача вимогу від 06.09.2016р. відповідно до якої повторно вимагає виконати рішення суду. На виконання вказаної вимоги позивач вчасно згідно листа від 16.09.2016р. повторно повідомило відповідача про повне фактичне виконання рішення суду. 16.11.2016р. № 8829/02-27/9 листом відповідач вимагав від управління на виконання рішення суду нарахувати ОСОБА_1 надбавку вдові померлого інваліда війни та включити її до списків для виплати щорічної разової допомоги до 5 травня, що передбачено п.2 ст. 10, ч.3 ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Управління на виконання вказаної вимоги надано лист від 28.11.2016р. №6408/06-33-1/09 відповідно до якого надано пояснення щодо виконання рішення суду. В резолютивній частині рішення суду зобов'язань щодо включення наведеної доплати як вдові померлого інваліда Великої Вітчизняною війни не зазначено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області в роз'ясненні рішення суду відмовлено. Просять скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю. про накладення штрафу за невиконання рішення суду по виконавчому провадженню №51324193 від 24.01.2017р. в сумі 5100грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала заперечувала щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на виконанні в відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження №51324193 з виконання виконавчого листа №127/4151/16-а виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 02.06.2016р. про зобов'язання Пенсійного фонду України в особі УПФУ в м. Вінниці прийняти рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1, починаючи з 07.10.2009р., з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та щорічних разових грошових допомог як учаснику Вітчизняної війни, з урахуванням вимог ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 2 ст. 10, ч.3, ч.5 ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».

Постановою старшого державного виконавця відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 06.06.2016р. відкрито виконавче провадження по вказаному виконавчому листі та надано боржнику строк до 13.06.2016р. надати обґрунтовану відповідь та документальне підтвердження, щодо самостійного виконання рішення суду.

30.06.2016р. постановою старшого державного виконавця відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області відкладено провадження виконавчих дій до 08.07.2016р.

Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 24.01.2017 року накладено штраф у розмірі 5100 грн. на позивача у зв'язку з невиконанням постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2016 року у справі №127/4151/16-а за позовом ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії.

15.06.2016 на адресу Відділу надійшов лист Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці про відкладення провадження виконавчих дій, «...оскільки виконання рішення полягає у вчиненні управлінням низки дій, оскільки управлінням зроблено запит архівної пенсійної справи в управління соціального захисту населення (Правобережне), що унеможливлює своєчасне та належне опрацювання судового рішення у надані строки», 30.06.2016 року Відділом було винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 08.07.2016 року.

05.07.2016р. УПФУ в м. Вінниці листом №3764/06.36.1/09 поінформував про виконання ним рішення суду та надав розрахунок пенсії.

Стягувач надіслав заяву до Відділу в якій повідомив про неповне виконання рішення боржником зазначивши про це в своїй заяві від 30.08.2016 зокрема, при розрахунку належної до сплати суми не нараховано передбачені постановою суду виплати, а саме, не здійснено нарахувань та виплати позивачеві до 5 травня як дружині померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружилися вдруге, щорічної разової грошової допомоги у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, починаючи з 07.10.09 р., не здійснено нарахувань та виплати щомісячного підвищення до пенсії мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 07.10.2009 р., як вдові померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружилась вдруге, починаючи з 07.10.2009р. та виходячи з суми середньорічного прожиткового мінімуму.

Державним виконавцем на адресу боржника надіслано вимогу державного виконавця додавши, зазначену вище, заяву стягувача разом із додатками. Управлінням Пенсійного фону України в місті Вінниці надано відповідь, однак рішення залишається не виконаним в повному обсязі.

Державний виконавець як службова особа не наділений повноваженнями, а також не має достатніх знань з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, з метою визначення правильності поновлення пенсії ОСОБА_1 державним виконавцем 07.10.2016 було винесено постанову про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні.

Департаментом соціальної політики Вінницької міської Ради надано Звіт №08-00-019-69702 від 11.11.2016 в якому зазначено, що рішення суду виконано не в повному обсязі, що ОСОБА_1 до розміру пенсії не нараховано надбавку вдові померлого інваліда війни, а також заявниця не включена до списків для виплати щорічної разової допомоги до 5 травня, що передбачено п. 2 ст. 10, ч. З, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Стягувач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2016року у справі №127/4151/16-а за додатковим роз'ясненням судового рішення, зокрема, з приводу більш чіткого та повного викладення вимог, які були предметом позову , в п.3 резолютивної частини.

В ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області про роз'яснення рішення по справі від 01.11.2016 року зазначено: «Судом встановлено, що за результатами розгляду справи № 127/4151/16-а за позовом до Пенсійного фонду України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, Вінницьким міським судом Вінницької області в порядку скороченого провадження було прийнято постанову, абзац третій резолютивної частини якої викладений в наступній редакції, а саме: «Зобов'язати Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці прийняти рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1, починаючи з 07.10.2009 року, з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та щорічних разових грошових допомог як учаснику Вітчизняної війни, з урахуванням вимог ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 2 ст. 10, ч. 3, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».

Виходячи із встановлених судом обставин, вбачається, що врегульовуючи спірні правовідносини. встановивши порушення права позивача, суд чітко зазначив в резолютивній частині свого рішення норми матеріального права, відповідно до яких необхідно відновити порушене право позивача.

Зокрема, суд зобов'язав відповідача відновити відповідне порушене право позивача з урахуванням вимог, в тому числі, п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», що охоплювалось позовними вимогами позивача.

Суд звертає увагу на те, що норма п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» передбачає, що чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

Таким, чином, задовольняючи позовні вимоги, суд повністю врахував позовні вимоги позивача, повністю врахував та зазначив в повному обсязі норми матеріального права, на які посилався позивач як на правову підставу свого позову, а саме: ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 2 ст. 10, ч. 3, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», що повністю знайшло своє відображення в прийнятій судом постанові, зокрема, в резолютивній її частині, при цьому, відновлюючи порушене відповідне право позивача з застосуванням та з посиланням на зазначені вище норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» - суд виходив із того, що дані норми згаданого Закону поширюють свою дію на позивача, як на дружину померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружилася вдруге, що чітко передбачено п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», яка була застосована судом.

Застосування судом в прийнятій постанові норми п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» та зобов'язання відповідача відновити порушене право позивача з врахуванням п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» - виключає необхідність прописувати в змісті резолютивної частини постанови текст такої норми, а саме те, що чинність цього Закону (в тому числі ч. З, ч. 5 ст. 15, на які посилався позивач як на підставу свого позову і які задоволені судом) поширюється на позивача, як на дружину померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружилася вдруге.

Крім цього, суд звертає увагу заявника на помилковій його позиції щодо необхідності зазначення в відповідній постанові суду мотивувальної частини, оскільки, з врахуванням особливостей скороченого провадження, зокрема ч. 4, ч. 6 ст. 183-2 КАС України, в постанові, прийнятої судом в порядку скороченого провадження, - не передбачається мотивувальної частини, на що було звернуто увагу судом в тексті самої постанови.»

Теж саме зазначено і в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2016 року про роз'яснення рішення за заявою Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці, зокрема: «Судом встановлено, що за результатами розгляду справи № 127/4151/16-а за позовом до Пенсійного фонду України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, Вінницьким міським судом Вінницької області в порядку скороченого провадження було прийнято постанову, абзац третій резолютивної частини якої викладений в наступній редакції, а саме: «Зобов'язати Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці прийняти рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1, починаючи з 07.10.2009 року, з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та щорічних разових грошових допомог як учаснику Вітчизняної війни, з урахуванням вимог ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 2 ст. 10, ч. З, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».

Виходячи із встановлених судом обставин, вбачається, що врегульовуючи спірні правовідносини, встановивши порушення права позивача, суд чітко зазначив в резолютивній частині свого рішення норми матеріального права, відповідно до яких необхідно відновити порушене право позивача.

Зокрема, суд зобов'язав відповідача відновити відповідне порушене право позивача з урахуванням вимог, в тому числі, п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», що охоплювалось позовними вимогами позивача.

Суд звертає увагу на те, що норма п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» передбачає, що чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд повністю врахував позовні вимоги позивача, повністю врахував та зазначив в повному обсязі норми матеріального права, на які посилався позивач як на правову підставу свого позову, а саме: ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 2 ст. 10, ч. З, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», що повністю знайшло своє відображення в прийнятій судом постанові, зокрема, в резолютивній її частині, при цьому, відновлюючи порушене відповідне право позивача з застосуванням та з посиланням на зазначені вище норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» - суд виходив із того, що дані норми згаданого Закону поширюють свою дію на позивача, як на дружину померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружилася вдруге, що чітко передбачено п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», яка була застосована судом.

Застосування судом в прийнятій постанові норми п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» та зобов'язання відповідача відновити порушене право позивача з врахуванням п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» - виключає необхідність прописувати в змісті резолютивної частини постанови текст такої норми, а саме те, що чинність цього Закону (в тому числі ч. З, ч. 5 ст. 15, на які посилався позивач як на підставу свого позову і які задоволені судом) поширюється на позивача, як на дружину померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружилася вдруге.».

На адресу боржника надсилались вимоги державного виконавця від21.12.2016 з вимогою виконати рішення суду враховуючи ухвали суду про роз'яснення рішення суду.

З викладеного вбачається, що станом на 24.01.2017 рішення суду залишається не виконаним в повному обсязі, не поновлено виплату, починаючи з 07.10. 2009 року, доплат та щорічних разових грошових допомог як учаснику Вітчизняної війни та дружині померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружились вдруге, виплату яких необхідно здійснити на підставі вимог ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 2 ст. 10, ч. З, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», зокрема: 1) до 5 травня - щорічної разової грошової допомоги у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком; 2) щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 25 процентів від суми середньорічного прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, державним виконавцем винесено постанову від 24.01.2017 р. про накладення штрафу на управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці у розмірі 5100 грн.

Так, відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами, іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ст.255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

В п. 5 листа Вищого адміністративного суду України №212/11/14-14 18.02.2014, з метою однакового застосування законодавства, зазначено, що разі невиконання боржником без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, на державного виконавця покладено обов'язок накласти на боржника штраф.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Водночас статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції"зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження ".

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що державний виконавець діяв на підставі та у спосіб передбачений ЗУ «Про виконавче провадження», а тому постанова про накладення штрафу є правомірною та прийнята з дотриманням норм чинного законодавства.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 2, 18, 71, 160, 163, 181 КАС України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

постановив:

В задоволенні позову управлінню Пенсійного фонду України в м. Вінниці до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: