Справа № 2а-7455/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2017 р. м. Київ К/9991/29239/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Борисенко І.В., Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Шевчук П.О.,

представників позивача Мирошніченко Т.О., відповідача Шмігеля Т.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен"

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року

у справі № 2а-7455/11/2670

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2011 року Комунальне підприємство "Київський метрополітен" (далі - КП "Київський метрополітен", позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків (далі - СДПІ, відповідач) про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень - рішень СДПІ від 16 травня 2011 року № та № , якими підприємству збільшено грошове зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових)) санкцій з податку на прибуток на суму 116025,00 грн. та платіж "оренда іншого комунального майна" - 18498171,12 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року, в позові КП "Київський метрополітен" відмовлено.

В касаційній скарзі КП "Київський метрополітен", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, скасувавши податкові повідомлення - рішення СДПІ від 16 травня 2011 року № та № .

Відповідач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичною підставою для прийняття податкових повідомлень - рішень, з приводу правомірності яких виник спір, слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті від 21 квітня 2011 року № 4154/23-02/03328913 про результати документальної планової виїзної перевірки КП "Київський метрополітен" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2008 року по 30 вересня 2010 року. Згідно з цими висновками позивач у період, охоплений перевіркою, порушив пп. 1.11.1 п. 1.11 ст. 1, п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР (втратив чинність з 01 квітня 2011 року, за виключенням деяких статей, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 334/94-ВР) та п. 38 Рішення Київської міської ради "Про бюджет м. Києва на 2009 рік" від 06 березня 2009 року № 124/1179, п. 33 Рішення Київської міської ради "Про бюджет м. Києва на 2010 рік" від 14 травня 2010 року № 793/4231 (редакція від 30 грудня 2010 року), наслідком чого стали заниження суми податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету за ІІІ квартал 2010 року, на 77350,00 грн. та недоїмка зі сплати належних до загального фонду міського бюджету орендних платежів за цілісні майнові комплекси та інше майно на 18498171,12 грн. Цей висновок обґрунтований посиланням на те, що КП "Київський метрополітен" не сплатило до міського бюджету орендні платежі за комунальне майно (цілісний майновий комплекс та інше майно) в сумі 18498171,12 грн. (а.с. 93 т. 1) та безпідставно віднесло до складу валових витрат сплачені проценти за кредит (а.с. 57 т. 1) та витрати зі сплати за послуги з охорони об'єктів метрополітену Лінійного управління, підпорядкованого Головному управлінню МВС у м. Києві (а.с. 51 т. 1).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що позивач на виконання п. 38 Рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2009 рік" від 06 березня 2009 року № 124/111179 та п. 33 Рішення Київської міської ради "Про бюджет м. Києва на 2010 рік" від 14 травня 2010 року № 793/4231 не перерахував до міського бюджету належну до сплати суму з надходжень за оренду комунального майна, виходив з того, що податковий орган відповідно до законодавчо визначених своїх поноваджень правомірно склав податкове повідомлення - рішенням від 16 травня 2011 року № , яким зобов'язав підприємство сплатити відповідну суму з орендної плати за комунальне майно до бюджету. Також суд погодився з позицією СДПІ стосовно того, що позивач безпідставно збільшив валові витрати внаслідок сплати процентів за кредит на підставі кредитних договорів за більшою ставкою (30 - 30,5 %), ніж ставка, яка згідно з даними НБУ від 05 січня 2011 року № 14-013/32-80 надавалася банками України суб'єктам господарювання у 2009 - 2010 роках (28,0 % - 2009 рік, 17,7 % - 2010 рік); витрати зі сплати за послуги з охорони об'єктів метрополітену Лінійного управління, підпорядкованого Головному управлінню МВС у м. Києві, є такими, що не пов'язані з господарською діяльністю підприємства, оскільки вказані послуги відсутні у переліку платних послуг, що можуть надаватися органами та підрозділами МВС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2007 року № 795.

Однак, з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується лише частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судами, позивач у період, охоплений перевіркою, на підставі рішень Київської міської ради "Про бюджет м. Києва на 2008 рік" від 17 січня 2008 року № 3/4475, "Про бюджет м. Києва на 2009 рік" від 06 березня 2009 року № 124/1179, "Про бюджет м. Києва на 2010 рік" від 14 травня 2010 року № 793/4231 (редакція від 30.12.2010) надавав в оренду об'єкти комунального майна територіальної громади м. Києва.

Так, відповідно до п. 38 Рішення Київської міської ради "Про бюджет м. Києва на 2009 рік" від 06 березня 2009 року № 124/1179, п. 33 Рішення Київської міської ради "Про бюджет м. Києва на 2010 рік" від 14 травня 2010 року № 793/4231 (редакція від 30 грудня 2010 року) встановлено, що 50 % надходжень за оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва (за виключенням витрат на експлуатацію цього майна), зараховуються до загального фонду міського бюджету м. Києва.

Додатками № 9 та № 10 до вказаних рішень визначено, що до органів, які забезпечують контроль за надходженнями податків і зборів до бюджету міста Києва, в тому числі надходження від орендної плати за користування цілісним майновим комплексом та іншим майном, що у комунальній власності, належить, зокрема, Державній податковій адміністрації у м. Києві за актами перевірки.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2011 року, результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року № 984, визначено, що акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

За змістом пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Враховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку, що доведення до відома підприємства виявленої за результатами перевірки суми орендної плати, що підлягала перерахуванню до бюджету як неоподаткований дохід, шляхом складання податкового повідомлення - рішення від 16 травня 2011 року № не суперечить вимогам законодавства.

Обґрунтованого висновку дійшли суди попередніх інстанцій щодо формування позивачем валових витрат за наслідками операцій з придбання послуг з охорони об'єктів метрополітену Лінійного управління, підпорядкованого Головному управлінню МВС у м. Києві.

Суди встановили, що у переліку платних послуг, які можуть надаватися органами та підрозділами Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2007 року № 795 (у редакції на момент спірних правовідносин) відсутні такі послуги, як охорона об'єктів метрополітену та забезпечення виконання пасажирами правил користування метрополітену, що надавалися позивачу Лінійним Управлінням в метрополітені, підпорядковане ГУ МВС України в м. Києві, на підставі договору від 31 грудня 2008 року № 1-Упр-09, а тому з урахуванням вимог п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР витрати у межах вказаного договору як компенсація вартості наданих Лінійним Управлінням послуг здійснені позивачем поза межами господарської діяльності платника податків.

Водночас, відмова у задоволенні позову КП "Київський метрополітен" щодо віднесення до складу валових витрат, пов'язаних із виплатою процентів, є передчасною.

У судовому процесі встановлено, що позивач у період, охоплених перевіркою, включив до валових витрат суми процентів, сплачені за користування кредитом, отриманим від ВАТ "КБ "Хрещатик" за кредитними договорами від 06 червня 2008 року № 25-47/1-08, від 06 жовтня 2008 року № 42-47/1-08 та від 03 серпня 2007 року № 1-50/7. Згідно з цими договорами банк надав позивачу кредитні лінію в розмірі 7,0 млн. грн., 5,0 млн. грн. та 30,0 млн. грн. відповідно для поповнення обігових коштів. Розмір відсотків за користування кредитом у межах кредитних договорів, з урахуванням додаткових угод до цих договорів, становив від 20 % до 30,5 %.

На підставі даних НБУ від 05 січня 2011 року № 14-013/32-80, згідно з якими динаміка процентних ставок за кредитами, що надавалися банками України суб'єктам господарювання у 2009 - 2010 роках, (без урахування кредитів овердрафт) у 2009 році становила від 17,1 % до 28,0%, у 2010 році - від 12,3 % до 17,7 %, СДПІ зробила висновок, що підприємство сплачуючи проценти, передбачені кредитними договорами, завищило валові витрати.

Згідно зі статтями 1049, 1050, 1054 i 1056 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. У разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредиту кредитодавець має право відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором. Також позичальник зобов'язаний повернути кредит кредитодавцеві у термін, встановлений договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання i якщо він прострочив виконання грошового зобов'язання, то на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо іншого розміру відсотків не встановлено договором або законом.

Статтями 525 i 623 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який порушив зобов'язання, повинен відшкодувати кредитору завдані збитки, під якими розуміють, зокрема, неодержані доходи (упущена вигода).

Крім того, Законом України "Про банки i банківську діяльність" від 07 грудня 2000 року № 2121-III (зі змінами та доповненнями) передбачено, що у разі несвоєчасного погашення кредиту або відсотків за його користування банк має право видати наказ про примусову оплату боргового зобов'язання, якщо це передбачено угодою.

Також нормами Господарського кодексу України (ст. 345) визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, який укладається між кредитором i позичальником у письмовій формі, в якому передбачаються мета, сума, термін кредиту, умови, порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права i відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Враховуючи вищезазначені норми, основними умовами надання кредиту є безумовне його повернення, строковість, платність, цільова спрямованість i забезпеченість. Водночас кредитний договір не може змінюватися в односторонньому порядку, i позичальник несе відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за його користування.

Згідно з нормами п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР валовими витратами виробництва та обігу визнано суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

У пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону № 334/94-ВР зазначено, що до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що до оподатковуваних операцій, які регулюються цими нормами права, відносяться операції, які здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Під час перевірки СДПІ не встановлено, що позивач запозичені кошти витрачав не на цілі, передбачені кредитними договорами, та в операціях, які не пов'язані з веденням власної господарської діяльності.

Суди попередніх інстанцій зазначені норми матеріального права та обставини не врахували, як не врахували, що з урахуванням вимог ст. 58 Конституції України до податкових порушень, вчинених до набрання чинності Податковим кодексом України, але виявлених з 01 січня 2011 року до 06 серпня 2011 року, тобто до набрання чинності п. 11 підрозділу 10 розділу XIX Податкового кодексу України, яким було запроваджено зворотну дію норм Податкового кодексу України в частині визначення розміру штрафних санкцій за порушення, виявлені у 2011 році, у тому числі за вчинені до 01 січня 2011 року, може застосовуватися найнижчий із тих обсягів відповідальності, що передбачені Законом України від 21 грудня 2000 року № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" або Податковим кодексом України.

За таких обставин висновок судів про правомірність податкового повідомлення - рішення від 16 травня 2011 року № не ґрунтується на вимогах чинного законодавства і є помилковим, тому у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та неможливістю судом касаційної інстанції виокремити неправомірно нараховані суми податкових зобов'язань та штрафних санкцій згідно з вказаним податковим повідомленням - рішенням постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року підлягають частковому скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, ухвалені у справі судові рішення відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити судове рішення відповідно до вимог ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року у справі № 2а-7455/11/2670 скасувати в частині відмови у задоволенні позову Комунального підприємства "Київський метрополітен" про скасування податкового повідомлення - рішення від 16 травня 2011 року № , а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року у справі № 2а-7455/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.І. Бившева

Судді І.В. Борисенко

Т.М. Шипуліна