Справа № 263/8190/16-а
Суддя: Томілін О. М.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№263/8190/16-а
№2-а/263/5/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Гущиній О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженої відповідальністю «ДОКА» до Маріупольської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю про визнання незаконними акту перевірки вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, протоколу, припису, визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженої відповідальністю «ДОКА» (далі ТОВ «ДОКА») звернулося до суду з вищевказаним адміністративним позовом до Маріупольської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю (далі Управління ДАБК), в якому просить визнати незаконними акт перевірки вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності б/н від 09.03.2016р., протокол Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради б/н від 09.03.2016р., припис про правопорушення у сфері містобудівної діяльності б/н від 09.03.2016р., визнати незаконною та скасувати постанову №1 від 17.03.2016 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

В обґрунтування позову зазначено, що спеціалістами Управління державного архітектурно-будівельного контролю 09.03.2016 року було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил стосовно нежитлового приміщення - «битовки» за адресою: м.Маріуполь, вул.Гавань Шмідта, 6. За результатами перевірки встановлено відсутність документів, підтверджуючих введення приміщення в експлуатацію. На підставі акту перевірки посадовими особами Управління ДАБК було складено припис б/н від 09.03.2016р. з вимогою припинення експлуатації вказаного приміщення та усунення виявлених порушень. 09.03.2016 року було складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а саме, про порушення ч.8 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Постановою № 1 про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності визнано ТОВ «ДОКА» винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.2 ЗУ «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф у сумі 24 804 грн. Позивач вважає зазначені акт перевірки вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності б/н від 09.03.2016р., протокол Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради б/н від 09.03.2016р., припис про правопорушення у сфері містобудівної діяльності б/н від 09.03.2016р., постанову №1 від 17.03.2016 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності незаконними, необґрунтованими, такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства, та підлягаючими скасуванню з наступних підстав. Вказана будівля не використовувалася позивачем та строк її зведення позивачу невідомий. Зазначає, що на карті топогеодезичної зйомки КП «Міське архітектурне бюро» у березні 2012р. була вказана зазначена будівля, щодо експлуатації якої винесена оскаржувана постанова. Проте, відповідно до п.11 ст.2 ЗУ «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» штраф може бути накладений на суб'єктів містобудування протягом 6 місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше як через 3 роки з дня його вчинення. Крім того, станом на момент перевірки чинним законодавством України, а саме п. 3 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 № 408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами» встановлено заборону щодо проведення будь-яких перевірок Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, оскільки у 2015-2016р.р. перевірки підприємств, установ та організації, ФОП з обсягом доходу до 20 млн. грн. за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються з дозволу Кабінету Міністрів України.

Представник позивача ТОВ «ДОКА» Спіцин С.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з вищенаведених підстав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача Лаврик Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Також надав письмові заперечення проти позову, з яких вбачається, що позапланова перевірка відповідача проводилася законно та на підставі діючого законодавства. За результатами перевірки було складено акт та протокол про адміністративне правопорушення від 09.03.2016р. та видано припис про припинення експлуатації приміщення та усунення виявлених порушень Постанова була винесена на підставі складених документів в межах строку, встановленого п.11 ст.2 ЗУ «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Мораторій щодо проведення перевірок, на який посилається позивач, не поширюється на органи ДАБК щодо проведення ними перевірок з питань дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, оскільки, зокрема, органи ДАБК не проводять перевірки підприємств, установ та організації, ФОП за попередній календарний рік, а проводять перевірки щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог містобудівного законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил при будівництві, реконструкції певного об'єкта будівництва.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що фахівцями Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ТОВ «ДОКА» за адресою: вул.Гавань Шмідта, 6, м.Маріуполь. За результатами перевірки складено акт перевірки від 09.03.2016р., яким встановлено, що нежитлове приміщення «битовка» знаходиться на земельній ділянці, яка використовується ТОВ «ДОКА», та використовується без документів, підтверджуючих введення приміщення в експлуатацію, що є порушенням ч.8 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Акт підписаний представником позивача з зауваженням про те, що приміщення не використовується.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем складено протокол від 09.03.2016 року про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а саме: про використання нежитлового приміщення без документів, підтверджуючих введення приміщення в експлуатацію, чим порушено ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за що передбачено відповідальність п. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

За результатами перевірки відповідачем видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 09.03.2016 року, яким зобов'язано позивача припинити експлуатацію приміщення та усунути виявлені порушення.

17.03.2016 року начальник Управління ДАБК прийняв постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №1, якою ТОВ «ДОКА» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф у сумі 24 804 грн.

Нормою п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон № 71-VIII) установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

- з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

При цьому відповідно до пп. 41.1 п. 41 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушенням під час застосування податкового, митного законодавства, а також: законодавства з питань сплати єдиного внеску, його територіальні органи.

Згідно з п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що під контролюючими органами в пункті 3 розділу II Прикінцевих положень Закону №71-VІІІ слід розуміти лише перелік органів, визначених підпунктом 41.1 пункту 41 статті 41 Податкового кодексу України, до яких не відноситься Державна архітектурно-будівельна інспекція та її структурні підрозділи.

Відтак, твердження позивача про те, що пункт 3 Прикінцевих положень Закону№71-VIII не є зміною чи доповненням до Податкового кодексу України, а створює цілком самостійну норму, яка поширюється на всі без винятків контролюючі органи, в тому числі і на відповідача, суд вважає помилковими, адже метою законопроекту «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», як зазначено в пояснювальній записці до нього, є покращення умов ведення бізнесу в Україні з одночасним підвищенням показників України в міжнародних рейтингах, а також підвищення ефективності використання ресурсів економіки, зокрема: зменшення витрат підприємств на визначення податкових зобов'язань і складання податкової звітності та держави - на адміністрування податків, усунення недоліків діючого законодавства, які дозволяють великим платникам отримувати податкові вигоди, спрощення виконання податкового обов'язку малим бізнесом, зменшення податкового навантаження на малий бізнес.

Системний аналіз наведених норм та положень дає підстави для висновку, що мораторій, передбачений Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII, не розповсюджується на перевірки, що проводяться органами державного архітектурно-будівельного контролю щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог містобудівного законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Також суд звертає увагу на те, що 28.12.2014р. законодавцем прийнято два нормативно-правових акти, якими встановлено мораторії на проведення перевірок суб'єктів господарювання, а саме: Закон № 71-VIII (п. 3 Прикінцевих положень), яким мораторій на перевірки за колом суб'єктів поширено на контролюючі органи в розумінні положень п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, а також Закон № 76-VIII (п. 8 Прикінцевих положень), яким мораторій на перевірки за колом суб'єктів поширено на усі контролюючі органи, крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України.

Так, відповідно до п.8 Прикінцевих положень Закону№ 76-VIII установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Викладене дає підстави стверджувати, що правовідносини, пов'язані з встановленням обмеження на проведення перевірок Державною архітектурно-будівельною інспекцією України регулювались саме пунктом 8 Прикінцевих положень Закону№ 76-VIII від 28.12.2014, а не Законом № 71-VIII, і в часовому вираженні тривали протягом січня-червня 2015 року.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що позапланова перевірка позивача проводилась у березні 2016 року, тобто після закінчення строку мораторію, встановленого Законом України № 76-VIII від 28.12.2014, що в свою чергу спростовує доводи позивача в частині існування заборони контрольних заходів органів Державного архітектурно-будівельного контролю в час проведення спірної позапланової перевірки ТОВ «ДОКА» відповідачем.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 17.02.2011 № 3038-VІ "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі Закон № 3038), Законом України Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №533 (далі Порядок №533), Порядком накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2015 №244 із змінами (далі Порядок №244), Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 із змінами (далі Порядок №461).

Згідно з ч.1 ст.41 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VІ "Про регулювання містобудівної діяльності", державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.п.1-3 Порядку №553, Державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", здійснюється такими органами державного архітектурно-будівельного контролю: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; Держархбудінспекцією. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва. Державний архітектурно-будівельний контроль на об'єктах будівництва, що є власністю іноземних держав, міжнародних організацій, іноземних юридичних і фізичних осіб та розташовані на території України, здійснюється відповідно до цього Порядку. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється посадовими особами органів державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень.

В силу положень ч.4 ст.41 Закону № 3038, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; 4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; 4-1) проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об'єктів, вимогам державних стандартів, норм і правил згідно із законодавством; 5) виключено; 6) залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій; 7) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. Забороняється витребовувати інформацію та документи податкової, фінансової звітності, щодо оплати праці, руху коштів та інші, не пов'язані із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю; 8) вимагати у випадках, визначених законодавством, вибіркового розкриття окремих конструктивних елементів будинків і споруд, проведення зйомки і замірів, додаткових лабораторних та інших випробувань будівельних матеріалів, виробів і конструкцій; 9) забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію; 10) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням аудіо- та відеотехніки; 11)здійснювати контроль за дотриманням порядку обстеження та паспортизації об'єктів, а також за реалізацією заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції. Підставами для проведення позапланової перевірки є зокрема звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства (п.7 Порядку №553).

За результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. Акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в інспекції. Акт перевірки підписується посадовою особою інспекції, яка провела перевірку та суб'єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль (п.16, п.18 Порядку №553).

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис). Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в інспекції, а інший надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль. Припис підписується посадовою особою інспекції, яка провела перевірку. Протокол протягом трьох днів після його складення та всі матеріали перевірки подаються керівникові відповідної інспекції або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу, передбаченої законодавством України (п.17, п.19, п.20 Порядку №553).

Рішення про накладення штрафу оформлюється постановою про накладення на суб'єкта містобудування штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, що є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку. У постанові зазначається розмір штрафу (п.7 Порядку №244). Постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку суб'єкту містобудування (керівнику або уповноваженому представнику суб'єкта містобудування) або надсилається рекомендованим листом з повідомленням, про що робиться запис у справі. Два примірники залишаються в інспекції, яка наклала штраф (п.22 Порядку №553).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту п.11 Порядку №553, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право: видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельним нормам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (п.п. 3); забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію (п.п. 10).

Зважаючи на відсутність у цьому випадку вмотивованого письмового рішення щодо заборони експлуатації спірного об'єкта, суд вважає неправомірним п.1 припису відповідача від 09.03.2016 року, яким позивача зобов'язано припинити експлуатацію приміщення. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Таким чином, експлуатація спірного об'єкта, який не прийнято в експлуатацію, заборонена законом.

Сам факт підписання припису посадовими особами органів державного архітектурно-будівельного контролю не може ототожнюватись із вмотивованим письмовим рішенням, як це передбачено чинним законодавством України.

Щодо вимог позивача про визнання незаконними акту перевірки вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності б/н від 09.03.2016р. та протоколу Управління ДАБК б/н від 09.03.2016р. суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 зазначеної статті КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Враховуючи викладене суд захищає та відновлює право, що вже було порушене.

Відповідні протокол та акт є носіями доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення законодавства, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка протоколу, акту тощо, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо їх складання, викладення в них висновків, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі таких документів.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

Отже, предметом оскарження можуть бути дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Суд звертає увагу на те, що спірні протокол та акт самі по собі не порушують жодних прав позивача та не створюють для нього негативних юридичних наслідків (вони не є рішеннями, якими з позивача стягнуто якийсь штраф чи його зобов'язано вчинити якісь дії, тощо), вони є лише думкою посадових осіб та фіксацією ними певних фактів, що викладені у формі протоколу або акту.

Водночас судження посадових осіб у протоколі про певні порушення є висновками, зазначення яких у протоколі не суперечить чинному законодавству. Такі твердження протоколу можуть бути підтверджені або спростовані судом під час розв'язання спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадані висновки.

Враховуючи викладене, акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності не є рішеннями суб'єкта владних повноважень у розумінні ст.17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача самі по собі, тому їх скасування чи визнання незаконними не може бути предметом спору.

Враховуючи викладене, вказані позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо інших позовних вимог суд зазначає наступне.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Суд дійшов висновку, що в матеріалах справи наявні дані, що підтверджують факт експлуатації нежилого приміщення «битовки», яке не прийнято в експлуатацію, а посилання представника позивача є необґрунтованими.

Крім того, відповідач при складанні оскаржуваного акту, протоколу, винесенні постанови діяв правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, порушень при прийнятті постанови, які б свідчили про незаконність такої, судом не встановлено. Жодних інших обґрунтованих заперечень позивачем у позові не наведено, при цьому такі спростовані представником відповідача під час розгляду справи і підтверджуються всіма наданими доказами, в тому числі фотокартками, на яких зафіксоване нежиле приміщення з табличкою «битовка чоловіча», листом начальника управління земельних відносин Маріупольської міської ради від 17.02.2016р. №265, показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_3, який показав, що перевірка була проведена законно, під час перевірки було виявлене капітальне нежиле приміщення, яке мало ознаки експлуатації, зокрема, табличку, килимок під дверми, приміщення обладнане димоходом. Проте документів, підтверджуючих прийняття приміщення в експлуатацію, стороною позивача надано не було.

Суд також не приймає посилання позивача на те, що експлуатація неприйнятого в експлуатацію об'єкта не може тлумачитись як триваюче правопорушення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» визначено, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації, при цьому для об'єктів І категорії складності встановлений розмір штрафу - 18 мінімальних заробітних плат.

Системний аналіз положень відповідних норм матеріального права дає підстави стверджувати, що підставою для притягнення особи до відповідальності за порушення ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є використання не прийнятого в експлуатацію об'єкта, в тому числі на момент проведення перевірки і сам факт використання такого об'єкта є визначальною умовою для притягнення винної особи до відповідальності (зазначена правова позиція висловлена в постанові Вищого адміністративного суду України від 01.10.2015р. № К/800/25732/14).

Таким чином, суспільна небезпека відповідного правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об'єкта містобудування з початку його використання.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про скасування постанови є безпідставними та необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 11, 17, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженої відповідальністю «ДОКА» до Маріупольської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю про визнання незаконними акту перевірки вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, протоколу, припису, визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 09.03.2016 року в частині вимоги припинити експлуатацію приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її оголошення.

Суддя О.М. Томілін