Справа № 809/1488/16
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"03" травня 2017 р. Справа № 809/1488/16
м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Остап`юк С.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації, -
04.11.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошової компенсації за речове майно та стягнення грошової компенсації за речове майно.
10.04.2017 за наслідками розгляду даної адміністративної, постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду заявлений позивачем позов задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 (в/м Липники, Пустомитівський район, Львівська область) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає виплаті в розмірі 2 206 (дві тисячі двісті шість) гривень 74 копійки. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
24.04.2017 ОСОБА_1 (надалі заявник) звернувся до суду із заявою про роз`яснення постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.04.2017.
Подана заява мотивована тим, що заявнику є незрозумілою постанова суду від 10.04.2017, в тій частині, де суд зазначає, що з моменту його звільнення в серпні 2000 року та до часу його поновлення в серпні 2015 року заявник не має права вимагати виплатити грошову компенсацію за речове майно, в зв`язку з тим, що в цей час ОСОБА_1 не перебував на військовій службі і не виконував обов`язки військової служби. З цих підстав, заявник вважає, що суд, обґрунтовуючи дану відмову, ніяким чином не зазначив правовий аргумент (відповідну норму закону), який давав право суду на відмову в задоволенні вимоги. Крім того, заявнику незрозуміло суть скорочень ДДЗ, ПМР та ЦУРЗ.
03.05.2017 заявник в судове засідання з розгляду заяви про роз`яснення судового рішення не з`явився, суду направив заяву про відкладення розгляду вказаної заяви у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання.
Відповідачі в судове засідання з розгляду заяви про роз`яснення судового рішення своїх представників не направили.
У відповідності до частини 3 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З врахуванням вказаних положень статті 128 та 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути заяву про роз`яснення судового рішення за відсутності позивача та представників відповідачів та розглянути справу в порядку письмового провадження.
В той же час, подана позивачем заява, на думку суду, жодним чином не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення судового рішення, враховуючи встановлені процесуальним законом строки відведені на розгляд такої заяви.
Згідно пункту 10 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до норми частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд вважає за необхідне розглянути заяву про роз`яснення судового рішення в даній адміністративній справі в порядку письмового провадження.
Частиною 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.
Частиною 2 статті 170 даного Кодексу встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Суд зазначає, що зазначена норма передбачає підстави для роз`яснення судового рішення в судовому засіданні. Тому, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
Роз`яснення судового рішення можливе, коли воно нечітке за змістом, є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.
У відповідності до пункту 21 постанови Пленуму Верхового Суду України за № 14 від 18.12.2009, роз`яснення судового рішення можливе у випадку, коли воно є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію; при цьому суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд своєю ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Відповідно до заяви про роз`яснення судового рішення заявнику є незрозумілою постанова суду від 10.04.2017, в тій частині, де суд зазначає, що з моменту його звільнення в серпні 2000 року та до часу його поновлення в серпні 2015 року заявник не має права вимагати виплатити грошову компенсацію за речове майно, в зв`язку з тим, що в цей час ОСОБА_1 не перебував на військовій службі і не виконував обов`язки військової служби. З цих підстав, заявник вважає, що суд, обґрунтовуючи дану відмову, ніяким чином не зазначив правовий аргумент (відповідну норму закону), який давав право суду на відмову в задоволенні вимоги. Крім того, заявнику незрозуміло суть скорочень ДДЗ, ПМР та ЦУРЗ.
Суд зазначає, що у постанові суду від 10.04.2017 судом надано оцінку та сформовано висновок на основі заявлених позивачем вимог, які були предметом заявленого позову.
Зокрема вказано, що військовослужбовці, які звільнилися в запас, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина). Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Оскільки, до моменту звільнення позивача з військової служби, згідно з наказу за №0320 від 09.08.2000, позивач мав право на отримання предметів речового майна, тому, у зв`язку із його звільненням з військової служби на підставі вказаного наказу, повивач вправі на отримання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі на підставі довідки на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі за №118 від 29.11.2000 в розмірі 2 206, 74 гривень.
Щодо частини позовних вимог про стягнення грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, після звільнення позивача на підставі наказу за №0320 від 09.08.2000, в період вимушеного прогулу, суд зазначив, що такі вимоги задоволенню не підлягаю, оскільки в період вимушеного прогулу позивач не перебував на військовій службі та не виконував обов`язки військовослужбовця, не перебував на забезпеченні військової частини, відповідно не мав права на отримання предметів речового майна, тому у позивача відсутнє право на отримання грошової компенсації замість такого речового майна.
Крім того, з моменту поновлення позивача на військовій службі, згідно судового рішення, до його звільнення з військової служби відповідно наказу за №385 від 27.09.2016, то за цей період, після звільнення ОСОБА_1 з військової служби, позивачу виплачено грошову компенсацію замість речового майна, що належить до видачі, на підставі довідки за №7 від 08.11.2016.
Вказані висновки зроблені судом на підставі встановлених фактичних обставин та аналізу норм Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженій наказом Міністерства оборони України за №232 від 29.04.2016, постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно", які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Зі змісту зазначеної заяви щодо роз`яснення постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, суд дійшов висновку, що фактично заявник не погоджується з мотивацією судового рішення за позовними вимогами, що були предметом заявленого позову.
Водночас, згідно положень статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України роз`яснена може бути постанова або ухвала суду у разі, якщо без такого роз`яснення її неможливо виконати, оскільки високою є ймовірність неясності резолютивної частини рішення. Тому механізм визначений цією статтею, не може використовуватись, якщо хтось з осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане Кодексом адміністративного судочинства України.
Щодо незрозумілості скорочень (абревіатур) ДДЗ, ПМР та ЦУРЗ, то такі скорочення (абревіатура) вказані судом із змісту Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженій наказом Міністерства оборони України за №232 від 29.04.2016 та зазначені судом в постанові від 10.04.2017 у відповідності до встановлених цією Інструкцією положень.
Заява позивача про роз`яснення судового рішення не містить обґрунтованих доводів про те, що певні частини постанови суду викликають труднощі в її розумінні.
Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, суд робить висновок про відсутність підстав для роз`яснення постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, передбачених статтею 170 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона є зрозумілою за змістом, не містить положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо її розуміння та її зміст не викликає неоднозначного тлумачення. Тому, подана ОСОБА_1 заява про роз`яснення судового рішення не підлягає до задоволення.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 128, 160, 165, 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.04.2017, відмовити.
Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Остап`юк С.В.