Справа № 423/2828/16-а
Суддя: Мазур М. В.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 423/2828/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 р. м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області в складі головуючого судді Мазура М.В., при секретарі судового засідання Соловйовій О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Попасна адміністративну справу за позовом позивача ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов'язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи позивача на шахті «Пролетарська» виробничого об'єднання «Стахановвугілля», а саме:

- з 27.02.1985 р. по 10.05.1985 р.- у якості учня гірника першого розряду підземного з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

- з 11.05.1985 р. по 17.06.1985 р. - у якості гірника підземного з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

- з 18.06.1985 р. по 14.08.1985 р. - у якості учня підземного гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля», окрім періоду з 11.07.1985р. по 14.07.1985р.,

- з 15.08.1985 р. по 25.03.1996 р. - у якості підземного гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля», окрім періодів з 22.11.1985 р. по 23.11.195 р., з 29.11.1985 р. по 28.02.1986 р., з 01.10.1986 р. по 18.10.1986 р., з 25.11.1986 р. по 25.11.1986 р., з 05.03.1987 р. по 10.03.1987 р., з 12.03.1987 р. по 12.03.1987 р., з 20.04.1987 р. по 20.04.1987 р., з 25.05.1987 р. по 26.05.1987 р., з 03.06.1987 р. по 02.07.1987 р., з 03.03.1988 р. по 03.03.1988 р., з 14.06.1989 р. по 23.06.1989 р., з 21.02.1991 р. по 28.02.1991 р., з 18.03.1991 р. по 18.03.1991 р., з 21.03.1991 р. по 21.03.1991 р., з 09.11.1992 р. по 12.11.1992 р., з 14.01.1993 р. по 14.01.1993 р., з 22.06.1993 р. по 23.06.1993 р., з 20.07.1993 р. по 21.07.1993 р., з 03.10.1993 р. по 04.10.1993 р., з 13.10.1994 р. по 14.10.1994 р., з 14.06.1995 р. по 15.06.1995 р., з 18.12.1995 р. по 18.12.1995 р., з 01.02.1996 р. по 02.02.1996 р., з 05.02.1996 р. по 06.02.1996 р. з 11.03.1996 р. по 12.03.1996 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07.06.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії, яка мала бути призначена на підставі ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з тим, що на момент звернення йому виповнилося понад 50 років, його пільговий стаж за списком №1 склав 11 років 06 місяців 09 днів, а загальний стаж - 25 років 0 місяців 26 днів (з урахуванням участі у добровільному пенсійному страхуванні).

У судовому засіданні представник позивача надав аналогічні пояснення.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що позивач має загальний стаж роботи 25 років 0 місяців 26 днів, з яких стаж роботи за Списком №1 - 04 місяців 23 дні (періоди роботи після 08.04.1996 року). Однак відповідач не зарахував до пільгового стажу позивача період його роботи на шахті «Пролетарська» з 27.02.1985 р. по 25.03.1996 р., посилаючись на те, що не може брати до уваги надану позивачем уточнюючу довідку, адже це підприємство залишилося на території, яка не контролюється українською владою, у зв'язку з чим органи державної влади не мають доступу до архівів установ і підприємств, які залишилися на цій території. Таким чином, відповідач не має можливості перевірити достовірність відомостей, які містяться в довідці, наданій позивачем.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 (а.с.7-8), який народився 01 січня 1964 року в с.Тошківка міста Первомайськ Луганської області. Таким чином на момент звернення 07.06.2016 року до відповідача із заявою про призначення пенсії (а.с.52) йому виповнилося 52 повних років.

17.06.2016 р. Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області прийняло рішення "Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст. 13 «а» Закону України "Про пенсійне забезпечення" гр. ОСОБА_1" (а.с.10). Як вбачається з цього рішення, відповідач зарахував позивачу до загального стажу роботи 25 років 0 місяців 26 днів і до пільгового стажу - 0 років 05 місяців 10 днів.

Але згідно наданого відповідачем розрахунку стажу позивача (а.с.34) до пільгового стажу зараховано періоди після 08.04.1996 року загалом - 04 місяці 23 дні, тоді як період роботи з 27.02.1985 року по 25.03.1996 року було зараховано тільки до загального трудового стажу.

Таким чином, спірним є період роботи позивача на шахті «Пролетарська» з 27.02.1985 року по 25.03.1996 року, тоді як загальний стаж позивача (25 років 0 місяців 26 днів) визнається обома сторонами.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, у разі підтвердження 10 років пільгового стажу, позивач матиме право на пенсію на підставі цієї норми.

Крім того, відповідно до ч.1 і ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років. При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (60 років), знижується на 1 рік.

Таким чином, позивачу також достатньо підтвердити 8 років пільгового стажу для того, щоб станом на 07.06.2016 р. мати право на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Дослідженням письмових доказів встановлено наступне.

У трудовій книжці позивача (а.с.12-14) містяться наступні записи щодо його роботи протягом спірних періодів:

Шахта «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Первомайськвугілля»:

- 27.02.1985 - прийнятий учнем гірника з повним робочим днем під землею;

- 11.05.1985 - переведений підземним гірником з повним робочим днем під землею;

- 18.06.1985 - переведений учнем підземного гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею;

- 12.03.1985-06.05.1985 - навчався на курсах по спеціальності гірничого підземного при Навчально-курсовому комбінаті Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

- 15.08.1985 - переведений підземним гірником з ремонту гірничих виробок ІІІ розряду з повним робочим днем під землею;

- 01.06.1988 - на підставі кваліфікаційної комісії №87 від 24.05.1988 року присвоєно четвертий розряд підземного гірничого з ремонту гірничих виробок;

- 01.10.1993 - Шахта «Пролетарська» приєднана до шахти ім. С.М. Кирова;

- 01.02.1996 - Шахта «Пролетарська» реорганізована в окремий структурний підрозділ;

- 25.03.1996 - звільнений за власним бажанням по ст.38 КЗпП України.

Як вбачається з розрахунку стажу, наданого відповідачем (а.с.34), період роботи позивача з 27.02.1985 р. до 25.03.1996 р. зарахований до загального трудового стажу, але не зарахований до стажу роботи за Списком №1.

Відповідно до уточнюючої довідки №67 від 12.02.2014 року, виданої Державним підприємством «Луганськвугілля» (а.с.53-54), пільговий стаж роботи позивача на шахті «Пролетарська» в період з 27.02.1985 р. по 25.03.1996 р. (за виключенням періодів, указаних позивачем в його позовних вимогах). Іншими словами, згідно з цією довідкою (з урахуванням періодів, які необхідно виключити) позивач має 10 років 06 місяців 10 днів пільгового стажу.

Згідно з випискою з наказу за результатами атестації робочих місць з умов праці по шахті «Пролетарська»№255 від 15.05.1995 р. (а.с.55), за результатами атестації робочих місць з умов праці підтверджено право на пенсію підземних гірничих по ремонту гірничих виробок на пільгових умовах відповідно до Списку №1.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що він працюєвав на шахті «Пролетарська» з 1988 р. до 1996 р. гірничим по ремонту гірничих виробок, при цьому він працював на одній дільниці з позивачем більшу частину часу, тому може підтвердити роботу позивача за професією підземного гірничого. Свідок отримав пенсію в 2014 році в Управлінні ПФУ в Попаснянському районі Луганської області, коли уточнюючі довідки з цього підприємства приймалися відповідачем.

Згідно записів у трудовій книжці свідка ОСОБА_2 (а.с.62-66) він працював на шахті «Пролетарська» за професіями учень підземного гірничого, підземний гірничий, учень підземного гірничого по ремонту гірничих виробок, підземний гірничий по ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею з 05.03.1988 р. до 31.12.1990 р. та з 09.09.1992 р. до 01.09.1996 р.

Згідно з розрахунком стажу свідка ОСОБА_2 (а.с.57-58) за Списком №1 йому зараховано такі періоди роботи на шахті «Пролетарська»: 05.03.1988 - 24.07.1988, 01.09.1988 - 14.08.1989, 09.10.1989 - 20.04.1990, 01.05.1990 - 25.07.1990, 27.07.1990 - 04.10.1990, 09.03.1992 - 26.05.1992, 01.06.1992 - 28.07.1992, 09.09.1992 - 20.06.1993, 24.06.1993 - 08.12.1993, 20.12.1993 - 17.04.1994, 22.04.1994 - 13.11.1995, 15.12.1995 - 01.04.1996, 01.05.1996 - 09.05.1996.

У судовому засіданні було також допитано свідка ОСОБА_3, котрий зазначив, що працював на одному з позивачем підприємстві з 1985 р. до 1989 р., підтвердивши роботу останнього гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею у цей період; свідок також зазначив, що є пенсіонером з 2003 року, при цьому він отримує пенсію в УПФУ в м.Лисичанську Луганської області.

Згідно записів у трудовій книжці свідка ОСОБА_3 (а.с.67-69) він працював на шахті «Пролетарська» на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею з 09.08.1982 р. до 16.09.1989 р.

Згідно з розрахунком стажу свідка ОСОБА_3 (а.с.80) за Списком №1 (починаючи з 1985 року) йому зараховано наступний період роботи на шахті «Пролетарська»: 13.02.1985 - 16.09.1989.

Оцінюючи указані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що відповідно до статей 1, 3, 8 Основного Закону Україна є соціальною та правовою державою, де найвищою соціальною цінністю визнається людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека, де права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, де утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, де визнається і діє принцип верховенства права. З урахуванням цього згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Крім того, згідно з положеннями ч.3 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)…».

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Суд переконаний, що з огляду на зазначені вище положення статей 1, 3, 8, 129 Конституції України можна за аналогією стверджувати, що права людини та громадянина, гарантовані законодавством України також мають бути не теоретичними та ілюзорними, а ефективними на практиці.

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а так само Конституцією та законодавством України, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який працював на підприємстві, яке залишилося на тимчасово окупованій території України, у зв'язку з чим відповідач не бере до увагу уточнюючу довідку, не дивлячись на те, що вона була видана ще до початку АТО.

Слід зазначити, що відповідач відмовляється визнати пільговий стаж позивача виключно на тій підставі, що відповідач не має можливості перевірити правильність викладеної в ній інформації.

Разом із тим, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Крім того, відповідно до п.20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5); у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до п.17 указаного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

На переконання суду, Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуаціях (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків ). У жодному разі не можна дійти висновку, що метою цього Порядку є створення формальних перешкод для реалізації права особи на отримання пенсії. І хоча вимагаючи деякі документи (наприклад, уточнюючу довідку підприємства), органи Пенсійного фонду України переслідують в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, тим не менше органи Пенсійного фонду України, виконуючи свої повноваження повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно (ч.3 ст.2 КАС України) з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Разом із цим, у цій справі відповідач не тільки не взяв до уваги надану позивачем уточнюючу довідку та виписку з наказу по підприємству про атестацію робочих місць, але й не застосував жодних інших правових процедур підтвердження пільгового стажу, передбачених Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.

Зокрема, досліджені в судовому засіданні докази дозволяють прийти до однозначного висновку, що достовірність інформації, зазначеної в уточнюючій довідці та витягу з наказу про атестацію робочих місць, підтверджується записами в трудовій книжці, показаннями свідків, які працювали разом із позивачем і яким було призначено пенсію ще до початку АТО. Суд також звертає увагу на те, що пільгова довідка містить досить великий перелік періодів роботи позивача, які не слід зараховувати до пільгового стажу, та позивач виключив ці періоди зі своїх вимог, що лише посилює переконання в достовірності цієї інформації.

Крім того, суд окремо звертає увагу на те, що спірний стаж позивача (10 років 06 місяців 10 днів) разом із пільговим стажем, визнаним відповідачем (04 місяці 23 дні) значно перевищують пільговий стаж, який мінімально необхідний для призначення пенсії на підставі п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (10 років) і ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (8 років). За цих обставин незарахування відповідачем усього спірного періоду лише на підставі припущення, що відповідач міг не працювати під землею ще кілька днів чи навіть місяців, є явно непропорційним обмеженням права позивача на пенсію, яке передбачене чинним законодавством України.

Таким чином, судом встановлено, що позивач на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досяг 52 років, мав 25 років 0 місяців 26 днів загального стажу, з яких 10 років 11 місяців 03 дні - це стаж роботи під землею за Списком №1, що дає йому право на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (відповідно до заявлених позовних вимог, хоча позивач також має право на пенсію і за ч.2 ст.14 цього Закону). З огляду на це, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови в зарахуванні пільгового стажу та відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є незаконними, оскільки не відповідають вимогам ст.ст.1, 3, 8, 46 Конституції України, ст.ст.13, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пунктів 1, 2, 17, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», ст. 14 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у поєднанні зі ст.1 Першого Протоколу до неї, ст.1 Протоколу №12 до указаної Конвенції, пунктів 3, 5, 6, 8 ч.3 ст.2 КАС України.

Це дає підстави задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 11, 18, 19, 69-71, 105, 160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконним рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 17.06.2016р. «Про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст.13 «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» гр.ОСОБА_1».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи ОСОБА_1 на шахті «Пролетарська» виробничого об'єднання «Стахановвугілля», а саме:

- з 27.02.1985р. по 10.05.1985р.- в якості учня гірника першого розряду підземного з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

- з 11.05.1985р. по 17.06.1985р. - у якості гірника підземного з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

- з 18.06.1985р. по 14.08.1985р. - у якості учня підземного гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля», окрім періоду з 11.07.1985р. по 14.07.1985р.,

- з 15.08.1985р. по 25.03.1996р. - у якості підземного гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля», окрім періодів: з 22.11.1985 р. по 23.11.1985 р., з 29.11.1985 р. по 28.02.1986 р., з 01.10.1986 р. по 18.10.1986 р., з 25.11.1986 р. по 25.11.1986 р., з 05.03.1987 р. по 10.03.1987 р., з 12.03.1987 р. по 12.03.1987 р., з 20.04.1987 р. по 20.04.1987 р., з 25.05.1987 р. по 26.05.1987 р., з 03.06.1987 р. по 02.07.1987 р., з 03.03.1988 р. по 03.03.1988 р., з 14.06.1989 р. по 23.06.1989 р., з 21.02.1991 р. по 28.02.1991 р., з 18.03.1991 р. по 18.03.1991 р., з 21.03.1991 р. по 21.03.1991 р., з 09.11.1992 р. по 12.11.1992 р., з 14.01.1993 р. по 14.01.1993 р., з 22.06.1993 р. по 23.06.1993 р., з 20.07.1993 р. по 21.07.1993 р., з 03.10.1993 р. по 04.10.1993 р., з 13.10.1994 р. по 14.10.1994 р., з 14.06.1995 р. по 15.06.1995 р., з 18.12.1995 р. по 18.12.1995 р., з 01.02.1996 р. по 02.02.1996 р., з 05.02.1996 р. по 06.02.1996 р. з 11.03.1996 р. по 12.03.1996 р.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу первинного подання заяви про призначення пенсії, тобто з 07 червня 2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі Луганської області.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, повний текст постанови складено 12.05.2017.

Суддя М.В. Мазур