Справа № 826/13107/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 квітня 2017 року № 826/13107/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - позивач, приватний нотаріус) до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.03.2016 року №Ф-5/26-50-13-06 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 22.03.2016 року № (далі - оскаржувані вимога та рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані вимога та рішення є протиправними і підлягають скасуванню як такі, що складені безпідставно.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/13107/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову. Представник відповідача зазначив, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, оскільки при прийнятті оскаржуваних вимоги та рішення відповідач діяв на підставі, у спосіб та у межах повноважень, визначених законодавчо.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, а також приймаючи до уваги відсутність заперечень з боку представників сторін, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено перевірку позивача, за результатами якої 12.03.2016 року складено акт №5/1/26-50-13-06-НОМЕР_1, згідно з висновками якого, позивачем:

- у зв'язку із завищенням суми видатків у 2013 році на 71388,00 грн. та у 2014 році на 102000,00 грн. занижено суму чистого оподатковуваного доходу у 2013 році на 71388,00 грн. та у 2014 році на 102000,00 грн. Як наслідок, позивачу визначено суму податкового зобов'язання за 2013-2014 роки з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 26008,20 грн. (2013 рік - 10708,20 грн., 2014 рік - 15300,00 грн);

- не у повному обсязі утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 61,75 грн. (2013 рік - 35,28 грн., 2014 рік - 26,47 грн.);

- не у повному обсязі донараховано та не доплачено єдиного соціального внеску, що нараховується на чистий оподатковуваний дохід, встановлений за результатами перевірки на загальну суму 61302,21 грн. (2013 рік - 24771,67 грн., 2014 рік - 36530,54 грн.).

На підставі акту перевірки, 22.03.2016 року відповідачем складено оскаржувану вимогу про зобов'язання позивача сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 61302,21 грн.

У той же день відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 4303,70 грн.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, перелічені рішення залишені без змін.

В подальшому, а саме 19.04.2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб: податкове зобов'язання - 26008,20 грн., штрафні (фінансові) санкції - 6502,05 грн.

При цьому, таке рішення скасовано у судовому порядку. Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2016 року в адміністративній справі №826/9379/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 року, задоволено позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.04.2016 року №.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Як зазначено в акті перевірки, за 2013 рік позивачем отримано дохід у розмірі 1373,74 грн. та сплачено єдиного внеску у розмірі 476,69 грн., а за 2014 рік сума отриманого позивачем доходу склала 20706,00 грн., у зв'язку з чим сума сплаченого останнім єдиного внеску становить 7184,98 грн.

У ході перевірки відповідач прийшов до висновку про заниження позивачем у 2013 році суми чистого оподатковуваного доходу на 71388,00 грн., а у 2014 році - на 102000,00 грн.

Викладене, у свою чергу, послужило підставою для наступного висновку відповідача про неповне донарахування та недоплату позивачем єдиного внеску, який нараховується на чистий оподатковуваний дохід.

Приймаючи до уваги викладене та зважаючи, що податкове повідомлення-рішення №, яке скасовано у судовому порядку, прийнято відповідачем саме у зв'язку із тим, що позивачем, на переконання відповідача, занижено у 2013 та 2014 роках суму чистого оподатковуваного доходу, суд зазначає наступне.

У ході розгляду адміністративної справи №826/9379/16 встановлено, що висновки контролюючого органу щодо неправомірного віднесення приватним нотаріусом до складу валових витрат витрат, які не стосуються проведення нотаріальної діяльності, є помилковими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, як зазначено у тексті судового рішення, прийнятого за результатами розгляду адміністративної справи №826/9379/16, витрати, здійснені приватним нотаріусом на отримання консультаційних послуг та послуг з проведення навчання з питань оподаткування та бухгалтерського обліку, науково-практичних конференцій, симпозіумів з питань оподаткування, бухгалтерського та податкового обліку, інформаційних послуг по веденню діловодства з нотаріальної діяльності, індивідуальні консультації по змінам чинного податкового законодавства, фінансового та іншого законодавства для підвищення професійної кваліфікації замовника, за договорами надання послуг від 02.09.2013 року та від 29.09.2014 року, за своїми критеріями відповідають можливості використання придбаних товарів (робіт, послуг) у незалежній професійній діяльності нотаріуса, діловій меті їхнього придбання, впливу цих витрат на отримання доходу, а тому вказані витрати слід вважати такими, що необхідні для провадження незалежної професійної діяльності позивача. Відтак, висновки контролюючого органу про включення до розміру витрат за 2013-2014 роки витрат, які не пов'язані з нотаріальною діяльністю, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та є необґрунтованими.

Зазначений висновок суду послугував підставою для визнання податкового повідомлення-рішення від 19.04.2016 року № протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Керуючись ч. 1 ст. 72 КАС України та зважаючи, що судове рішення в адміністративній справі №826/9379/16, з урахуванням положень ст. 254 КАС України, на час розгляду та вирішення даної справи є таким, що набрало законної сили, суд приймає обставини, встановлені в адміністративній справі №826/9379/16 як такі, що не потребують доказування.

Поряд з цим, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1, п. 5 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 7, ч. 2, ч. 8 ст. 9 Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є: особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у п.п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року.

Отже, приватні нотаріуси сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року. Звітним періодом для приватних нотаріусів визначено календарний рік.

З вищевикладеного вбачається, що сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому у податковій декларації, що подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

На підставі ст. 6 Закону, наказом Міністерства доходів та зборів від 09.09.2013 року №454 було затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), п. 3.4 якого передбачено: фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, у тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з таблицею 3 додатка 5 до Порядку.

З огляду на вищезазначені норми слідує, що сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок у графі «усього» таблиці 3 додатка 5 до Порядку, має відповідати чистому доходу, заявленому у податковій декларації, яка подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Цей висновок підтверджується також змістом Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів та зборів від 09.09.2013 року №455 (далі - Інструкція у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме: платники, визначені пп. 4 п. 2.1 розділу II Інструкції (фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно) сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації.

Таким чином, жоден із зазначених нормативних актів не вимагає від самозайнятої особи - приватного нотаріуса проводити обчислення суми чистого доходу в розрізі місяців за податковий період - календарний рік, та не містить посилань при проведенні розрахунку єдиного внеску на Книгу обліку доходів та витрат, а єдиною вимогою є відповідність річній податковій декларації.

Суд також наголошує, що Законом України від 04.07.2013 року №406-VII внесено зміни до Закону, відповідно до яких центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надає роз'яснення з питань застосування законодавства, про збір та ведення обліку єдиного внеску, а Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань взаємодіє в установленому законодавством порядку з центральним органом виконавчої влади.

На виконання зазначеної норми Закону Міністерством доходів та зборів України та Пенсійним фондом України видано спільний лист від 27.12.2013 року №21052/5/99-99-17- 03-01-16, згідно з яким Міністерство доходів і зборів України та Пенсійний фонд України повідомляють, що консультації з питань ведення Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, включаючи питання заповнення таблиць 5-9 Додатка 4, всіх таблиць Додатка 5, Додатка 6 та Додатка 7 звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкові державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №454 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальникам звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», надають органи Пенсійного фонду України.

Згідно з п. 178.4, п. 178.6 ст. 178 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, підсумовуючи викладені норми та обставини, суд приходить до висновку, що позивач сформував зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску за 2013-2014 роки у відповідності до вимог чинного законодавства, що вказує на протиправність оскаржуваної вимоги.

Процедура нарахування і сплати фінансових санкцій з єдиного внеску регламентована Інструкцією, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 7.1 Інструкції, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Враховуючи встановлену відсутність порушення позивачем норм законодавства щодо адміністрування єдиного соціального внеску, суд зазначає про відсутність правових підстав для нарахування штрафних санкцій, а тому рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.03.2016 року №Ф-5/26-50-13-06, складену державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.03.2016 року №, прийняте державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

4. Присудити на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) здійснений нею судовий збір у розмірі 656,06 грн. (шістсот п'ятдесят шість гривень шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда