Справа № 823/310/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року справа № 823/310/17

12 год. 13 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Мельниковій О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - за довіреністю, представника відповідача Радченко О.П. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.04.2016 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 70 326 грн 45 коп.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що податковим повідомленням-рішенням від 21.04.2016 № позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 70 326 грн 45 коп. у зв'язку з неоприбуткування готівкових коштів в сумі 16 405 грн 94 коп., шляхом не здійснення запису в КОРО. Натомість позивач вважає, що щоденний запис про рух готівки та суми розрахунків у КОРО це лише звіт про фактичне надходження готівкових коштів до каси. Відсутність такого запису у КОРО при наявності у ній відповідних розрахункових документів та відображення надходжень цієї готівки у касовій книзі підприємства не свідчить про факт ненадходження грошових коштів до каси, її неоприбуткування, а означає лише порушення вимог ведення КОРО. Також позивач в обґрунтування позовних вимог, зазначає, що перевірка на підставі, якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення та нараховано штрафні (фінансові) санкції проведена з порушенням норм податкового законодавства України.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача, надала суду письмові заперечення проти позову в яких зазначила, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги оприбуткування готівки є сукупність таких дій фіксування повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Заслухавши пояснення та доводи представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено таке.

ОСОБА_3, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрована як фізична особа-підприємець, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 29.03.2016 № 1197 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3» представниками контролюючого органу проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» розташованого за адресою АДРЕСА_1, в якому здійснює господарську діяльність позивач.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР та п.2.6 Положення про ведення касових операцій у Національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного Банку України від 15.12.2004 № 637, а саме здійснено неоприбуткування готівкових коштів в книзі обліку розрахункових операцій № 7р/8780 від 14.01.2016 починаючи з денного звіту РРО № 1111 по 1137 за період з 02.03.2016 по 28.03.2016 у сумі 16 405 грн 94 коп., про що складено акт від 07.04.2016 № 1385/23-01-21-00/НОМЕР_1.

На підставі акта перевірки Державною податковою інспекцією у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.04.2016 № , яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 70 326 грн 45 коп.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням від 21.04.2016 № позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Проте, рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 22.06.2016 № 12583/23-00-10-0210 та рішенням Державної фіскальної служби України від 17.08.2016 № А/99-99/1030/-25 скарги позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 21.04.2016 № - без змін.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регулюються «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженим постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 (далі - Положення).

Відповідно до абзацу другого пункту 2.2 Положення, підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку (касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку виданих та прийнятих першим касиром грошей або книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно із пунктом 2.6 Положення, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно з пунктом 4.1 Положення, для забезпечення здійснення розрахунків готівкою підприємства повинні мати касу (приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків), а усі надходження і видачу готівки в національній валюті відображати у касовій книзі (пункт 4.2 Положення).

Отже, судом встановлено що позивачем порушено порядок оприбуткування готівки, оскільки останнім не здійснено дії щодо внесення в КОРО готівкових коштів починаючи з денного звіту РРО № 1111 по 1137 за період з 02.03.2016 по 28.03.2016 у сумі 16 405 грн 94 коп.

З аналізу приписів п.2.6 Положення та п.5 глави 4 розділу II Порядку, суд дійшов висновку, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО. Крім того, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги оприбуткування готівки є сукупність таких дій фіксування повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Вказана правова позиція суду підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в постанові вказаного суду від 04.11.2015 по справі № 21-3680а15/825/554/15-а.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Щодо тверджень представника позивача стосовно того, що перевірка за наслідками якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення - проведена незаконно, суд зазначає про таке.

Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Зокрема, п.п. 80.2.2. п. 80.2. ст. 80 ПК України визначає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Перевірка позивача проведена на виконання наказу державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 29.03.2016 № 1197 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3».

Передумовою проведення фактичної перевірки позивача стали такі обставнини.

Так, судом встановлено, що відповідачем було отримано інформацію від Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради викладену в листі від 16.03.2016 № 343/18-08 про необхідність проведення перевірки суб'єктів господарювання стосовно дотримання чинного законодавства України щодо перерахування акцизного податку в повному обсязі. Серед інших зазначено про необхідність проведення перевірки і позивача у справі - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно п.1.6 акту від 07.04.2016 № 1385/23-01-21-00/НОМЕР_1 фактична перевірка позивача проведена в присутності представника за довіреністю - ОСОБА_4. При цьому, в п. 4 Прикінцеві положення вказаного акту, зазначено, що зауважень до акту перевірки немає.

Як визначив Верховний Суд України в постанові від 24.12.2010 у справі № 21-25а10, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Зазначене узгоджується з приписами статті 67 Конституції України, відповідно до яких кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в розмірі і в порядку, встановленими законом. Тому процедурні порушення, допущені контролюючим органом при призначенні та/або проведенні перевірки, не можуть бути обставиною, яка звільняє платника податків від відповідальності за невиконання його податкового обов'язку.

Відповідно до викладеного, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок, можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачу було відмовлено у прийнятті заяви від 27.04.2017, в якій він просив змінити предмет або підставу позову та визнати протиправним і скасувати наказ державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 29.03.2016 № 1197 «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3», враховуючи ту обставину, що розгляд даної справи по суті вже було розпочато.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Постанова складена у повному обсязі 03.05.2017.