Справа № 165/2440/16-а,2-а/165/273/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/1214/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Нововолинсько - Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду Волинської області на постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Нововолинсько - Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду Волинської області, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію відповідно до Закону України „Про службу в органах місцевого самоврядування" та зобов'язати Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області перевести її на пенсію відповідно до Закону України „Про службу в органах місцевого самоврядування" та провести нарахування у розмірі 84 відсотка заробітної плати, оскільки стаж її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування станом на 01 листопада 2016 року становить 14 років 03 місяця 00 днів, до розміру заробітку для обчислення пенсії включити всі виплати, на які нараховано єдиний внесок (страхові внески) на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а саме: усі суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, премії, надбавок за високі досягнення у праці; проводити нарахування та виплату пенсії як посадовій особі місцевого самоврядування з дати звернення до суду.

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано відмову Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" протиправною. Зобов'язано Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України „Про службу в органах місцевого самоврядування" та провести ОСОБА_1 нарахування у розмірі 84 відсотка заробітної плати, відповідно до стажу її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, який станом на 01 листопада 2016 року становить 14 років 03 місяця 00 днів, до розміру заробітку для обчислення пенсії включити всі виплати, на які нараховано єдиний внесок (страхові внески) на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а саме: усі суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, премії, надбавок за високі досягнення у праці; проводити нарахування та виплату пенсії як посадовій особі місцевого самоврядування з 25 листопада 2016 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що відповідно до частини п'ятої Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення» (який набрав чинності 01 квітня 2015 року) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. У зв'язку з тим, що до 01 червня 2015 року не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року органи Пенсійного фонду України не призначають пенсій відповідно до вказаних вище Законів, а призначені до вказаної вище дати - не перераховуються. Таким чином, відсутні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком призначеної згідно з Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Крім того, на час виникнення спріних правовідносин на позивача не поширюється Закон України «Про державну службу», а також посада позивача не входить у перелік посад, коли призначається пенсія за віком державного службовця. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача (апелянта)- ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення відмову у задоволенні позову.

Позивач у судове засідання не прибула, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, подала заперечення на апеляційну скаргу, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в її відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача (апелянта), перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює головним спеціалістом апарату управління (правова та кадрова робота) в Управлінні праці та соціального захисту населення Нововолинського міськвиконкому з 01 серпня 2002 року по даний час, є посадовою особою місцевого самоврядування.

Позивач перебуває на обліку у Нововолинсько - Іваничівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду Волинської області як особа, якій призначено пенсію за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

15 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась у Нововолинсько - Іваничівське обєднане управління Пенсійного фонду Волинської області з заявою про переведення її з одного виду пенсії на інший вид, а саме: на пенсію відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Листом №5776/02-20-13 від 25 листопада 2016 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком призначеної згідно із Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", мотивуючи це тим, що положеннями п.п. 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» (№889-VIII від 10 грудня 2015 року) визначено право на призначення пенсій відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» (№3723-XII від 16 грудня 1993 року) виключно осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, а тому відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за вказаним Законом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у переведенні позивача на пенсію згідно з Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та здійсненні перерахунку та виплати пенсії в підвищеному розмірі не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, а тому є неправомірною.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 21 Закону України „Про службу в органах місцевого самоврядування" (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до частини п'ятої Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до де яких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення» (який набрав чинності 1 квітня 2015 року) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» позивач звернулася після встановленого вищевказаним Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення» терміну, який надавався для прийняття закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних. Такого закону прийнято не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звернулася до відповідача з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «про службу в органах місцевого самоврядування» коли набув чинності Закон України «Про державну службу» (№889-VIII від 10 грудня 2015 року), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст.37 Закон України «Про державну службу» (№3723-XII від 16 грудня 1993 року).

Ст.37 Закону України «Про державну службу» (№3723-XII від 16 грудня 1993 року, в редакції на час звернення з заявою) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідноїпосади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» (№889-VIII від 10 грудня 2015 року) державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п.12 цих Положень для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Враховуючи те, що положеннями п.п. 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» (№889-VIII від 10 грудня 2015 року) визначено право на призначення пенсій відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» (№3723-XII від 16 грудня 1993 року) виключно осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Крім того, п.11 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну службу» (№889-VIII від 10 грудня 2015 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що дія цього Закону не поширюється на депутатів місцевих рад та посадових осіб органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працює головним спеціалістом апарату Управління праці та соціального захисту населення Нововолинського міськвиконкому з 01 серпня 2002 року по даний час і є посадовою особою місцевого самоврядування, а тому Закон України «Про державну службу» (№889-VIII від 10 грудня 2015 року) на неї не поширюється, також її посада не входить до переліку посад державних службовців, на яких поширює свою дію ст.37 Закону України «Про державну службу» (№3723-XII від 16 грудня 1993 року), яка регулює порядок призначення пенсій державних службовців.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні її заяви щодо переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача провести нарахування ОСОБА_1 у розмірі 84 відсотка заробітної плати, відповідно до стажу її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, який станом на 01 листопада 2016 року становить 14 років 03 місяця 00 днів, до розміру заробітку для обчислення пенсії включити всі виплати, на які нараховано єдиний внесок (страхові внески) на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а саме: усі суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, премії, надбавок за високі досягнення у праці, колегія суддів зазначає, що вона є пов'язаною з позовними вимогами про визнання дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» протиправними та зобов'язання перевести її на пенсію згідно з Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а тому також не підлягає задоволенню.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач - Нововолинсько Іваничівське обєднане управління Пенсійного фонду Волинської області діяв у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України у сфері гарантій пенсійного забезпечення державних службовців, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апелянта є підставними та спростовують висновки суду першої інстанції.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим відповідно до вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Нововолинсько - Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду Волинської області задовольнити.

Постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 09 грудня 2016 року у справі № 165/2440/16-а, 2-а/165/273/16 скасувати, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлено 05 травня 2017 року.