Справа № 820/1103/17
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 травня 2017 р. № 820/1103/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Зінченка А.В.,

при секретарі судового засідання - Алавердян Е.А.,

за участі представника третьої особи - ДСА України - Бабенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Харківської області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Апеляційного суду Харківської області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, в якому просить суд: визнати відмову у розрахунку та виплаті їй вихідної допомоги при виході у відставку неправомірною, а її право - порушеним; зобов'язати Апеляційний суд Харківської області нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Верховної ради України від 08.09.2016 р. її звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Апеляційного суду Харківської області від 16.09.2016 її відраховано зі штату суду. Після звільнення з займаної посади судді вона звернулась до Апеляційного суду Харківської області з заявою про виплату вихідної допомоги, відповідно до вимог ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Однак, листом від 14.02.2017 відповідач відмовив у виплаті вихідної допомоги. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними.

Позивач в судове засідання не прибула, разом з позовними вимогами просила суд справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, подав до суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи здійснювати за відсутності представників Апеляційного суду Харківської області.

Представник третьої особи - Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник третьої особи - Державної судової адміністрації України в судовому засіданні проти позову заперечував, надав письмові заперечення, згідно з якими просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до положень ст. 41, ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача, представників відповідача та третьої особи - Державної казначейської служби України.

Заслухавши пояснення представника третьої особи, розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_2 з 28.12.1992 працювала на посаді судді Апеляційного суду Харківської області.

08 вересня 2016 року постановою Верховної Ради України, відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України, у зв'язку із подачею заяви про відставку звільнено суддю Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_2.

Наказом голови Апеляційного суду Харківської області від 16.09.2016 № 04-03/74-ос, відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08 вересня 2016 року №1515-VIII суддю ОСОБА_2 відраховано зі штату вищезазначеного суду.

Позивач звернулась до Апеляційного суду Харківський області із заявою про виплату вихідної допомоги.

Листом від 14.02.2017 № 03-55/2566 відповідач повідомив позивача, що на час відрахування її зі штату Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII виключено норму ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» про виплату суддям при виході у відставку вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. У зв'язку з припиненням дії ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування видатків по даному виду нарахувань по КЕКВ 2110 «Оплата праці» з 01 квітня 2014 року Державною судовою адміністрацією України не здійснюється, додаткові кошти для виплати вихідної допомоги суддям, які вийшли у відставку з 01.04.2014 по теперішній час суду не виділяються. Також зазначено, що Апеляційний суд Харківської області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, якому затверджує кошти на відповідний рік і додатково призначає головний розпорядник бюджетних коштів - Державна судова адміністрація України, у зв'язку з чим позивачу запропоновано звернутися для вирішення питання щодо нарахування та виплати вихідної допомоги до Державної судової адміністрації України.

Позивач не погоджуючись з відмовою відповідача в нарахуванні та виплаті вихідної допомоги звернулась за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені відповідачем в основу спірних дій, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне:

Статтею 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

В статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі по тексту - Закон України №2453-VI) зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Згідно пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, суддя звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до вимог частини першої статті 136 Закону України №2453-VI (в редакції Закону України від 02 грудня 2010 року №2756-VI), судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У рішенні Конституційного Суду України за №10-рп/2013 від 19 листопада 2013 року (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України статей103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII Прикінцеві положення, абзацу 4 пункту 3, абзацу 4 пункту 5 розділу XIIІ Перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів) чітко та безальтернативно зазначено, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканості, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

З врахуванням викладеного, суд звертає особливу увагу на зміст рішення Конституційного Суду України за №1-2/2013 від 03 червня 2013 року (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України в частині відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), в якому Конституційний Суд України вказав, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості.

Конституційний Суд України також акцентував свою увагу на тому, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізовуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізовувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене статтею 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Аналогічна позиція викладена в рішенні Ради суддів України № 6 від 05 лютого 2015 року, де зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді, як під час здійснення ним своїх повноважень, так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Разом з тим, в цьому рішенні, при розгляді питання гарантій незалежності суддів, їх правового статусу, матеріального та соціального забезпечення, посилаючись на рішення Конституційного Суду України, Рада суддів України вказала про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно матеріального та соціального забезпечення.

Отже, належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів, в тому числі й виплата вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, забезпечення гідного статусу життєвого рівня суддів є обов'язком держави, оскільки суддя, відповідно до статті 127 Конституції України, перебуваючи на суддівській посаді був обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема: обіймати оплачувані посади по сумісництву, виконувати будь-яку іншу оплачувану роботу чи входити до правлінь комерційно-господарських чи фінансових товариств.

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, при цьому законодавець не може виокремлювати певну категорію суддів у відставці, які не мають права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку з підстав, не пов'язаних із статусом судді, а у зв'язку прийняттям законів які погіршують раніше надане їм право та гарантії реалізації такого. Таке законодавче регулювання суперечить меті встановлення конституційної гарантії матеріального забезпечення суддів, як елемента їх незалежності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що незалежно від дати подачі позивачем заяви про вихід у відставку та прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення її у зв'язку з виходом у відставку, вона має право на одержання вихідної допомоги.

Судом встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 23 роки 08 місяців 19 днів.

Отже і право на вихід у відставку з виплатою вихідної допомоги і щомісячного довічного грошового утримання позивач набула під час дії ч. 3 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862 -XII, а в подальшому і ч. 1 ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ .

За таких обставин суд зазначає, що позбавлення позивача права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з її відставкою, відповідно до ст. 136 Закону України №2453 від 07.07.2010 року, яка діяла на час набуття позивачем такого права на отримання вихідної допомоги, є протиправним та таким, що не відповідає вимогам законодавства України, оскільки положеннями статті 22 Конституції України чітко визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Апеляційним судом Харківської області безпідставно відмовлено в нарахуванні та не виплаті позивачу вихідної допомоги у зв'язку із відставкою, а відтак позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 128, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Апеляційного суду Харківської області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати відмову Апеляційного суду Харківської області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 вихідної допомоги при виході у відставку - неправомірною.

Зобов'язати Апеляційний суд Харківської області (61001, м. Харків, м. Героїв Небесної Сотні, 36, код 02894131) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, інн НОМЕР_1) вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, інн НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Апеляційного суду Харківської області (61001, м. Харків, м. Героїв Небесної Сотні, 36, код 02894131).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі виготовлена 11 травня 2017 року.

Суддя А.В. Зінченко