Справа № 640/11534/16-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 р. Справа № 640/11534/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на постанову Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2017р. по справі № 640/11534/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: відновити йому виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років, починаючи з 01 січня 2016 року, а також нарахувати та виплатити йому недоплачену пенсію за вислугу років, починаючи з 01 січня 2016 року та стягнути на його користь з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.08.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії з вимогами за період з 01.01.2016 року по 26.01.2016 рік залишені без розгляду. Відкрито судове провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії з вимогами за період з 26.01.2016 року по 26.07.2016 рік.

Постановою Київського районного суду м. Харкова суду від 16.11.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1.19.01.2017 року звернувся до Київського районного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2016 року у справі № 640/11534/16-а.

В обґрунтування поданої заяви позивач послався на те, що 20.12.2016 року набрало чинності рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року, яким положення першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ зі змінами, визнані неконституційними, просив скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова суду від 16.11.2016 року, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме: зобов'язати ГУ ПФУ у Харківській області відновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років починаючи з 01 січня 2016 року; зобов'язати ГУ ПФУ у Харківській області нарахувати та виплатити позивачу недоплачену пенсію за вислугу років починаючи з 01 січня 2016 року.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2017р. по справі № 640/11534/16-а заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення від 16.11.2016 року у справі №640/11534/16-а - задоволено.

Постанову Київського районного суду м. Харкова суду від 16.11.2016 року по справі №640/11534/16-а - скасовано.

Адміністративний позов задоволено, зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Харківській області відновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років починаючи з 01 січня 2016 року.

Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену пенсію за вислугу років, починаючи з 01 січня 2016 року

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2017р.та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовити.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що постановою Київського районного суду м. Харкова суду від 16.11.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 за адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Постанова вмотивована тим, що відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262) в редакції Закону №911, яка набрала чинності з 1 січня 2016 року, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не є інвалідом I та II груп, інвалідом війни III групи, ветераном військової служби або учасником бойових дій, особою на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і перебуває на державній службі. Відтак, обмеження у виплаті пенсії, визначені у статті 54 Закону №2262 з урахуванням змін, внесених Законом №911, поширюються на позивача.

Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року положення першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. «Істотність» обставини означає, що, якби суд міг урахувати її при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення справи. Ознаку «не були і не могли бути відомі особи» слід розглядати, - як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. В разі, якщо вона все ж таки могла знати про певну обставину, то у суду відсутні підстави для перегляду судового рішення, визначені п.1 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час постановлення рішення, ухвали, постанови, але про них не знали і не могли знати заявник і суд (п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.1981 №1).

Таким чином, за змістом процесуального закону, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, і, по-друге, що ці обставини не були і не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Зі змісту постанови суду, яка є предметом перегляду за нововиявленими обставинами, судом встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не є інвалідом I та II груп, інвалідом війни III групи, ветераном військової служби або учасником бойових дій, особою на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і перебуває на державній службі. Відтак, обмеження у виплаті пенсії, визначені у статті 54 Закону №2262 з урахуванням змін, внесених Законом №911, поширюються на позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року в розумінні ст. 245 КАС України, є нововиявленими, оскільки положення Закону, в частині, на яку посилався суд, ухвалюючи постанову, рішенням Конституційного Суду України визнані неконституційними.

Надаючи оцінку тому, що неврахування обставин, які є нововиявленими у даній справі, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач з 20.08.1992 р. перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Позивач працює на посаді головного спеціаліста Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, що підтверджується копією трудової книжки та довідкою від 25.10.2016 року.

У зв'язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ, позивачу припинено виплату пенсії з 01.04.2015 року.

Разом з тим, Рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"» перше речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, відповідно до якого тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проте, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про перегляд за нововиявленими обставинами, скасовуючи постанову суду, задовольнив позовні вимоги, зобов'язавши Управління пенсійного фонду України в Харківській області відновити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену пенсію за вислугу років починаючи з 01 січня 2016 року.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.08.2016 року позовні вимоги за період з 01.01.2016 року по 26.01.2016 року - залишено без розгляду, відкрито провадження за позовними вимогами за період з 26.01.2016 року по 26.07.2016 року.

Таким чином, предметом розгляду даної справи, за результатами якого судом ухвалено постанову, що є предметом за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, були правовідносини за період з 26.01.2016 року по 26.07.2016 року.

Рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) перше речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, відповідно до якого тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), воно може бути визнано нововиявленою обставиною та впливає на правовідносини, які мали місце за період з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року.

Вирішуючи спір і відмовляючи у задоволенні позову за період 26.01.2016 року по 26.07.2016 року, суд правомірно виходив з того, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, діяв у відповідності з вимогами статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XIІ (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була визнана неконституційною).

Аналогічна позиція з приводу того, що положення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України і вони не застосовуються до правовідносин, які виникли після прийняття Конституційним судом рішення, висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.09.2009 р. у справі №21-1119во09, постанові від 4 вересня 2012 року № 21-227а12.

Відповідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, на правовідносини, які були предметом розгляду справи, та яким надана оцінка у судовому рішенні, що є предметом перегляду за нововиявленими обставинами, прийняття рішення Коституційного Суду України від 20.12.2016 року, а отже визнання неконституційними положень частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, не розповсюджується, у зв'язку з чим не впливає на правомірність прийнятого рішення.

Переглядаючи судове рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції не врахував положень ст. 152 Конституції України, а також помилково вийшов за межі обставин, які були предметом первинного розгляду справи - період зупинення виплати пенсії позивачу з 26.01.2016 року по 26.07.2016 року, у зв'язку з чим дійшов безпідставного висновку про задоволення заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 КАС України суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

При цьому, суд скасовує постанову чи ухвалу, якщо дійде висновку, що обставини, на які покликається заявник, дійсно є нововиявленими і їх неврахування призвело до неправильного вирішення справи. Сама лише констатація, що певні обставини є нововиявленими, є недостатньою для скасування судового рішення.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2016 року у справі № 640/11534/16-а підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2017р. по справі № 640/11534/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2016 року у справі № 640/11534/16-а - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст постанови виготовлений 03.05.2017 р.