Справа № 802/2291/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 травня 2017 р. Справа № 802/2291/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Черпітяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичної особи ОСОБА_1 з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з ПАТ "УкрСиббанк" за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. складено акт від 25.06.2015 року № 1690/17, на підставі висновків якого відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення від 11.08.2015 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 24511,97 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 6127,99 грн. Крім того, 28.01.2016 року Вінницькою ОДПІ виставлено ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» № 282-23.

На думку позивача, прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення та виставлена вимога, є протиправними і такими, що підлягають скасуванню. При цьому, позивач зазначає, що висновок контролюючого органу про отримання ним додаткового блага від ПАТ "УкрСиббанк" є помилковим, оскільки він не отримував жодних доходів як додаткове благо при взаємовідносинах з ПАТ "УкрСиббанк" за період з 01.01.2013 р. по 01.12.2013 р. Крім того, нарахування боржнику відсотків, відповідно до умов договору, та їх подальше анулювання за самостійним рішенням кредитора не є доходом в розумінні вимог податкового закону, який підлягає оподаткуванню на підставі абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та пояснення, надані у судових засіданнях, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав викладених у своїх письмових запереченнях, в яких зазначила, що Вінницька ОДПІ, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення та виставляючи вимогу про сплату боргу, діяла згідно із нормами чинного законодавства на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом, в період з 15.06.2015р. по 19.06.2015р. головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління оподаткування доходів і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичної особи ОСОБА_1 з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з ПАТ "УкрСиббанк" за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

За результатами перевірки складено акт від 25.06.2015 року № 1690/17 (далі - акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 ч. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік в загальній сумі 24511,97 грн.

11 серпня 2015 року, на підставі висновків акту перевірки, Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 24511,97 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 6127,99 грн.

Крім того, 28.01.2016 року Вінницькою ОДПІ виставлено ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» № 282-23 про сплату боргу.

Позивач не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішенням та виставленою вимогою, а тому звернувся до суду з вимогою їх скасувати.

Визначаючись щодо заявленого позову суд виходив з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент анулювання боргу).

Відповідно до пункту 162.1 статті 162 ПК України, платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (пункт 164.1 статті 164 ПК України).

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 .164.1 ст.164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2 статті 164 ПК України.

Так, пунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

В розумінні підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

В свою чергу, в силу підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Із аналізу вищевказаних положень випливає, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України, ставка податку на доходи фізичних особі становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри.

У разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому цього пункту.

В той же час, абз. 2 п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти до висновку, що сума прощеного (анульованого) боргу є доходом фізичної особи, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в порядку п. 167.1 ст. 167, п. 176.1, ст. 176 ПК України лише в частині суми прощеного (анульованого) боргу за тілом кредиту.

При цьому, прощення боргу за відсотками по кредиту не є оподатковуваним доходом фізичної особи і відповідно, на таку суму прощеного (анульованого) боргу податок на доходи фізичних осіб не нараховується.

Вказана позиція узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 21.04.2015 у справі № К/800/60395/14.

Суд оцінюючи наведені вище норми ПК України з урахуванням наявних документів в матеріалах справи звертає увагу на наступне.

Як встановлено судом при дослідженні письмових доказів, позивач перебував у договірних взаємовідносинах з ПАТ "УкрСиббанк" та у 2013 році на думку Вінницької ОДПІ отримав дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) боргу в сумі 145537,46 грн., що підтверджується листом ПАТ "УкрСиббанк".

Разом з тим, з долученої до матеріалів справи довідки вих. № 54-2/1020/663, виданої 07.04.2017р. відділення № 1020 АТ "УкрСиббанк", слідує, що сума прощеного ОСОБА_1 в АТ "УкрСиббанк" боргу у розмірі 18208,09 доларів США складається з основної суми боргу (тіла кредиту) - 17958,14 доларів США (143539,41 грн. у гривневому еквіваленті) та суми відсотків за користування кредитом - 249,95 доларів США (1997,85 грн. у гривневому еквіваленті).

З вказаного слідує, що тіло кредиту, яке було прощено (анульовано) становить - 17958,14 доларів США (143539,41 грн. у гривневому еквіваленті).

Разом з цим, згідно акту перевірки від 25.06.2015 року № 1690/17, листом ПАТ "УкрСиббанк" повідомлено, що сума додаткового блага (прощеного боргу) по фізичній особі ОСОБА_1 складає 145537,46 грн.

Приймаючи до уваги зазначене, суд вважає за необхідне, в даному випадку, використовувати інформацію щодо прощеного (анульованого) боргу, яка зазначена в довідці вих. № 54-2/1020/663 від 07.04.2017р., оскільки в акті перевірки не зазначено розрахунку суми прощеного (анульованого) боргу, не досліджено обставин наявності відсотків за кредитним договором.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що анульована позивачу банком заборгованість по нарахованим відсоткам в розмірі 249,95 доларів США (1997,85 грн. у гривневому еквіваленті) не є доходом, отриманим як додаткове благо, оскільки в розумінні ст.164 Податкового кодексу України до поняття додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього кодексу) відноситься сума боргу платника податку, анульованого кредитором.

Тобто, відповідач помилково відносить до додаткових благ і прощені банком позичальнику відсотки за користування коштами за кредитним договором.

Таким чином, в контексті наведеного, суд дійшов висновку, що хоча відповідачем правильно встановлено порушення ОСОБА_1, норм Податкового кодексу України, однак не вірно, без належної перевірки всіх обставин справи та документів, визначено суму податку з доходів фізичних осіб і відповідно суму штрафних санкцій.

В судове засідання представником відповідача надано розрахунок нарахування ПДРО ОСОБА_1 з урахуванням інформації банку про розмір прощених відсотків, нарахованих за користування кредитом, а саме: 339,64 грн. (1997,85 грн. грн. (сума відсотків за користування кредиту) х 17%) основного платежу.

А тому, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 11.08.2015 року в частині визначення суми грошового зобов'язання за основним платежем 339,64 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 84,91 грн. (339,64 грн. х 25%).

Разом з тим, надаючи оцінку позовним вимогам позивача щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги форми «Ф» № 282-23 від 28.01.2016 року, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В силу вимог п.п. 60.1.5 п. 60.1 ст. 60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Таким чином, законодавець чітко передбачив наслідки часткового скасування податкового повідомлення-рішення, зокрема, таким наслідком є відкликання податкової вимоги.

Згідно п. 60.4 ст. 60 ПК України, у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Отже, набрання законної сили рішенням суду у цій справі про часткове скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.08.2015 року є підставою для відкликання податкової вимоги, а не підставою для її скасування в судовому порядку.

З огляду на наведене, позовна вимога про визнання протиправною та скасування податкової вимоги форми «Ф» № 282-23 від 28.01.2016 року є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на анульовану позивачу суму заборгованості по відсотках.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою статті 94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, відповідно до ч. 2 даної статті, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до норм ст. 94 КАС України, у зв'язку із частковим задоволенням позову, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 11.08.2015 року в частині визначення суми грошового зобов'язання за основним платежем 339,64 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 84,91 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 7,72 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (вул. Костянтина Василенка, 21, м. Вінниця, Вінницька область, ).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович