Справа № 800/163/17
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 квітня 2017 року м.Київ П/800/163/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Голяшкін О.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, в якому позивач просить зобов'язати відповідача надати доручення Голові Державної служби України з питань праці Чернезі Р.Т. видати наказ про зобов'язання Головного управління Держпраці у Херсонській області, як правонаступника Херсонської територіальної Державної інспекції праці, здійснити захист від незаконного звільнення, яке здійснено за приписом Херсонської територіальної Державної інспекції праці виданому 24 квітня 2008 року Головному лікарю Херсонської обласної клінічної лікарні В.Клименку.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно з ч.4 ст.105 Кодексу адміністративного судочинства України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб'єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Частиною 2 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Відповідно до ч.4 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначені у ст.171-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч.1 ст.171-1 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України;

2) актів Вищої ради юстиції;

3) дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції;

4) рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Частиною 5 ст.171-1 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що Вищий адміністративний суд України за наслідками розгляду справи може:

1) визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України незаконним повністю або в окремій його частині;

2) визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправними, зобов'язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду юстиції, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вчинити певні дії.

Визначений перелік повноважень Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції, є вичерпним.

Виходячи з положень, встановлених ч.1 ст.2, ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, а також висновків, викладених в п.4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень, в тому числі ч.3 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій. Адже відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Проте, позивачем у позовній заяві не вказано в чому полягає порушення її особистих прав, свобод та інтересів саме з боку Президента України, як безпосереднього суб'єкта правовідносин, в яких виник спір в контексті позовних вимог.

Отже, позивачу необхідно зазначити конкретні порушені права, як суб'єкта правовідносин, у яких виник спір, з боку Президента України.

Також, як встановлено ч.3 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Позивачем документа про сплату судового збору не додано, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» просить звільнити її від сплати судового збору.

Вказане клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Як встановлено п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте, дана позовна заява не містить вимог про поновлення на роботі чи про стягнення заробітної плати, а отже в даному випадку не може бути застосована.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у чинній редакції, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1600 грн.

Таким чином, ставка судового збору за подання даної позовної заяви становить 640 грн.

Подання позовної заяви без додержання вимог, встановлених ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою, відповідно до ч.1 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України, для залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст.106, 108, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про зобов'язання вчинити дії - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків до 18 травня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Голяшкін