Справа № 195/499/17
Суддя: Кондус Л. А.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 195/499/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.05.2017 року смт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Горват Н.Є.,

за участю позивача та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області про відмову їй в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 49 років і 6 місяців, та про зобов'язання суб'єкта владних повноважень призначити їй пенсію із зменшенням пенсійного віку, по факту проживання в зоні безумовного (обов'язкового) відселення відповідно до п.3. ч.2. ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 49 років 6 місяців.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що, вона ІНФОРМАЦІЯ_1, являється потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 24.05.2016р.

Позивач з дня свого народження по 22.02.1991 р. постійно проживала і була зареєстрована в с. Галузія, Маневицького району, Волинської області, яке входило до переліку населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і відносилось до зони безумовного (обов'язкового) відселення. Вказане підтверджується довідкою Галузійської сільської ради №166 від 02.03.2016р.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 3аконуУкраїни "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме: 2. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи:

- евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році 10 років

- евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році 8 років

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов'язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не менше 9 років

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Позивач зазначає, що вона постійно проживала в с. Галузія з моменту аварії по 22 лютого 1991 р.

Таким чином, вона має право на зменшення пенсії відповідно до наступного розрахунку:

- з моменту аварії по 31 липня 1986 р. - 4 роки;

- з 31 липня 1986 р. по 22.02.1991 р. - 4 роки 6 місяців 22 дні (1 рік за кожний рік проживання). Всього: 8 років 6 місяців та 22 дні.

Позивач зазначає, що вона в червні місці 2016 р. звернулась до Управління пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровські області з проханням призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку у відповідності до п.3 ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме з 49 років 6 місяців.

Своїм рішенням № 215 від 08.06.2016 р. відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії, мотивуючи тим, що "Згідно довідки виданої Галузійською сільською радою, ОСОБА_1 з дня народження по 22.02.1991 р. постійно проживала і була зареєстрована в с. Галузія, Маневицького району, Волинської області, яке згідно Закону України входить до переліку населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і до 01.01.2006 р. відносилось до зони безумовного (обов'язкового) відселення. Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 р. №106 с. Галузія Маневицького району, Волинської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення".

Позивач вважає відмову відповідача протиправною, і зазначає, що має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на вісім років починаючи з 49 років 6 місяців, оскільки з дня свого народження по 22.02.1991р. постійно проживала в с. Галузія, яке відносилось до зони безумовного (обов'язкового відселення), і станом на 01.01.1993 р. прожила у цій зоні 4 років і 9 місяців і 26 днів, що дає їй право на призначення пенсії за п.3 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач має всі необхідні документи, які долучені до позовної заяви, що підтверджують її право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на вісім років, починаючи з 49 років та 6 місяців.

Крім того, відповідно до таблиці, яка розміщена на офіційних веб-сайтах Головних управлінь Пенсійного фонду України у відповідних областях про визначення віку виходу на пенсію жінок відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вбачається, що для жінок, які мають право на зниження пенсійного віку на 8 років та народились в період з 01.10.1966 - 31.03.1967 року вік виходу на пенсію становить 49 років 6 місяців. (Додається).

Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі. При цьому представник позивача на твердження відповідача щодо пропуску 6-місячного строку для звернення до суду в судовому засіданні пояснив наступне. Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому зауважив, що позивач ОСОБА_1 не пропускала вказаного строку. В червні місяці 2016 року остання зверталася за призначенням пенсії із зменшенням пенсійного віку, по факту проживання в зоні безумовного (обов'язкового) відселення відповідно до п.3. ч.2. ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 49 років 6 місяців. Управління Пенсійного Фонду України позивачу відмовило в призначенні такої пенсії, про що було направлено на адресу позивача рішення № 215 від 08.06.2016 р., де зазначено, що в разі виповнення 50 років вона має право надавати документи для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Після чого, відповідач своїм листом № 294/02/17 в січні 2017 р. зазначив, що позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 5 років, тобто з 55 років. Тобто представник позивача вважає, що відповідач таким чином ввів позивача в оману щодо призначення останній пенсії у 50 років. При цьому відповідачем на вказаному листі при реєстрації допущено помилку при написанні вихідної дати реєстрації, а саме зазначено документ від «19.01.2016 р.», коли лист позивач отримала у січні 2017 р. Тобто на вказаному листі допущено технічну помилку, а попереднє рішення від 08.06.2016 р. позивач отримала у жовтні місяці, при цьому відповідач не надав суду доказів, коли саме позивач отримала вказану кореспонденцію. Тому фактично про своє порушене право в призначенні пенсії саме з 49 років і 6 місяців позивач дізналася в січні 2017 року, а отже пропущення строку на звернення до суде не має місце.

Представник відповідача проти позову заперечує та надав суду письмові заперечення, мотивуючи наступним.

Позивач в червні 2016 звернулася до Управління ПФУ в Томаківстькому районі (правонаступником якого на даний час є Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області) з проханням призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку у відповідності до п.3 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме з 49 років 6 місяців. Своїм рішенням № 215 від 08.06.2016 управління відмовило позивачу в призначенні пенсії. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові

особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст. 1 Закону України "Про віднесення деяких населених пунктів Волинської та Рівненської областей до зони гарантованого добровільного відселення" від 03.02.2004 № 1411-ІУ село Галузія Маневицького району Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно постанови КМУ від 23.07.1991р. № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", с. Галузія віднесено до території з рівнем забруднення цезію від 1 до 5 Кі/км2.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 р. № 17-р Маневицький район Волинської області віднесено до Зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 1994р. № 600, с. Галузія віднесено до Зони безумовного (обов'язкового) відселення.

Однак згідно ч. 1 Постанови КМУ від 14 вересня 1994 р № 639 - постанова КМУ № 600 втратила свою чинність, а відтак с. Галузія Маневицького району знову перейшло в категорію територій віднесених до Зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з Переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи з додатку № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 р. № 17-р, Волинська область Маневицький район віднесено до Зони гарантованого добровільного відселення.

Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що Управлінням було правомірно відмовлено Позивачу.

Заява позивача з проханням призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку була розглянута згідно ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" в терміни передбачені ст. 20 цього Закону та 08.06.2016 р. управління правомірно відмовило позивачу в призначенні пенсії. Відмова була вмотивована законодавством, чинним на момент звернення особи до управління.

Також насамперед слід врахувати той факт, що відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду із захистом своїх прав, свобод та

інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо інше не встановлено законом, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач вперше звернулася до Управління в червні 2016 року, 08.06.2016 р. вона отримала відповідь управління. Адміністративний позов було подано 21.03.2017 р., що перевищує строк звернення до суду із захистом своїх прав, свобод та інтересів, а отже представник відповідача просить суд закрити провадження по справі у зв'язку з пропуском сроку звернення до суду.

Суд, дослідив матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 24.05.2016 р.

Вказане посвідчення відповідає вимогам абз.3 ст.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Стаття 46 Конституції України закріпила, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Так, умови призначення пенсії за віком, а саме вік виходу на пенсію, встановлено ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

З довідки Галузійської сільської ради №166 від 02.03.2016р. вбачається, що позивач з дня свого народження по 22.02.1991 р. постійно проживала і була зареєстрована в с. Галузія, Маневицького району, Волинської області, яке входило до переліку населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і відносилось до зони безумовного (обов'язкового) відселення.

З копії паспорту вбачається, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто на сьогоднішній день її вік становить 50 років.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2004 р. № 622 село Галузія дійсно було включено в зону гарантованого добровільного відселення.

При цьому з матеріалів справи суд вбачає, що позивач користуючись своїм правом звернулася до відповідача з проханням призначити їй пенсію з 49 років та 6 місяців, оскільки вона постійно проживала до 22.02.1991 р. в с.Галузія Маневицького району Волинської області, яке відносилось до зони безумовного (обов€язкового) відселення.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивач в червні місці 2016 р. зверталася до Управління ПФУ в Томаківському районі Дніпропетровські області з проханням призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку у відповідності до п.3 ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме з 49 років 6 місяців.

Своїм рішенням № 215 від 08.06.2016 р. відповідач дійсно відмовив позивачу в призначенні пенсії, мотивуючи тим, що "Згідно довідки виданої Галузійською сільською радою, ОСОБА_1 з дня народження по 22.02.1991 р. постійно проживала і була зареєстрована в с. Галузія, Маневицького району, Волинської області, яке згідно Закону України входить до переліку населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і до 01.01.2006 р. відносилось до зони безумовного (обов'язкового) відселення. Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 р. №106 с. Галузія Маневицького району, Волинської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення".

Тобто суд вбачає, що позивач дійсно з дня свого народження по 22.02.1991р. постійно проживала в с. Галузія, яке відносилось до зони безумовного (обов'язкового відселення), і станом на 01.01.1993 р. прожила у цій зоні 4 років і 9 місяців і 26 днів.

Згідно пункту 3 ч. 2 статті 55 зазначеного Закону особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов'язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Вказаний Закон не ставить в залежність можливість призначення пенсії особі з необхідністю обов€язкового перебування населеного пункту в якій позивач проживала у відповідній зоні на момент звернення.

Законом чітко передбачено, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали або проживають у зоні безумовного відселення.

Позивач при подачі адміністративного позову надала всі документи, які підтверджують факт її постійного проживання в с.Галузія Маневицького району Волинської області, яке до 2004 р. відносилось до зони безумовного відселення.

Як зазначає позивач в своїх письмових поясненнях на заперечення відповідача, що «зона змінилася, але пільги залишились, оскільки самим законом не конкретизовано заборони щодо того, що особи, які проживали у відповідній зоні, вважаються такмим, що не мають право на зменшення пенсійного віку».

Відповідно до таблиці, яка розміщена на офіційних веб-сайтах Головних управлінь Пенсійного фонду України у відповідних областях про визначення віку виходу на пенсію жінок відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вбачається, що для жінок, які мають право на зниження пенсійного віку на 8 років та народились в період з 01.10.1966 - 31.03.1967 року вік виходу на пенсію становить 49 років 6 місяців

Відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведений факт відсутності права позивача на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на вісім років починаючи з 49 років 6 місяців, відповідач не виконав покладені на нього ч. 2 ст. 71 КАС України обов'язки щодо надання доказів при запереченні проти позову.

Крім того, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі згідно ст.ст. 99, 100 КАС України, у зв'язку з пропуском позивачем строку на звернення до суду, є безпідставним та таким що задоволенню не належить, так як представником відповідача не доведено вказаний факт, а судом встановлено, що позивачем не допущено пропущення вказаного строку.

Враховуючи ту обставину, що у позовних вимогах не зазначено конкретну дату, з якої необхідно зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах, а також аналізуючи всі докази у справі, суд вважає за доцільне зобов'язати відповідача призначити, позивачу пенсію із зменшенням пенсійного віку, по факту проживання в зоні безумовного (обов'язкового) відселення відповідно до п.3. ч.2. ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 49 років 6 місяців», починаючи з 05.06.2016 року, тобто з дня, що настає за днем досягнення позивачем пенсійного віку відповідно до ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач зверталася за призначенням пенсії не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку із заниженням, тобто не виходячи за межі позовних вимог згідно ст. 11 КАС України. Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9,11,19,20,99,100,105, 106, 158-163 КАС України, ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправним та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 49 років і 6 місяців.

Зобов'язати Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку, по факту проживання в зоні безумовного (обов'язкового) відселення відповідно до п.3. ч.2. ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 49 років 6 місяців, починаючи з 05.06.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640,00 (шістсот сорок) грн.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до адміністративного апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а якщо постанова була проголошена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, з подачею копії апеляційної скарги до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області.

Суддя: Л. А. Кондус