Справа № 820/5966/16
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 р.Справа № 820/5966/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017р. по справі № 820/5966/16

за позовом Приватного підприємства "Фасад-Сервіс"

до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство "Фасад-Сервіс", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 29.08.2016 року та № від 29.08.2016 року.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі Акту документальної позапланової виїзної перевірки ПП «ФАСАД-СЕРВІС» по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Нордін» за червень-жовтень 2015 р., винесено податкові повідомлення-рішення № , № від 29.08.16, якими встановлено порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України. Вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 212 922, 00 грн. та збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на 191 630, 00 грн. Приватне підприємство «Фасад-сервіс» вважає, що висновки відповідача про наявність порушень податкового законодавства є помилковими, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, зважаючи на таке.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статтею 201 Податкового кодексу України. Виходячи із змісту положень наведеної норми права, формування податкового кредиту залежить від документального підтвердження нарахування (сплати) податку. Внаслідок застосування зазначених правил, платник податку повинен визначити дату виникнення права на включення відповідних сум податку до податкового кредиту, та відповідно - суму податку, яку він має право включити до складу податкового кредиту. Згідно з п.п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Відповідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг. Норми п. 201.1, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлюють, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну в момент виникнення податкових зобов'язань продавця, яка є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України забороняється включення до складу податкового кредиту сум податку, не підтверджених належним чином оформленими податковими накладними. Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. ГІП «Фасад-сервіс» здійснює господарську діяльність у сфері будівництва будівель. Надані підрядниками та постачальниками товари та послуги були направлені на належне та своєчасне виконання ПП «Фасад-сервіс» зобов'язань перед замовниками Зазначають, що наявність у платника податку виданих йому податкових накладних і сплата вартості отриманих послуг та поставлених товарів, є достатніми підставами для визначення податкового кредиту, з урахуванням підтвердження реального здійснення господарської операції.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 року адміністративний позов Приватного підприємства "Фасад-Сервіс" до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено в повному обсязі. Скасовано податкові повідомлення - рішення Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № та № від 29 серпня 2016 року. Дане рішення суд першої інстанції обґрунтовує тим, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення платником податків вимог діючого законодавства. Так, підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, слугували висновки податкового органу про те, що взаємовідносини позивача з контрагентами не спрямовані на реальне настання правових наслідків. Проте, оскільки позивач мав у наявності всі первинні документи, які підтверджують факт взаємовідносин з вказаними контрагентами, тому він мав встановлене законом право на їх віднесення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість. Позивачем надані всі належні первинні документи, що підтверджують реальність придбання товару, а також отримання виконаних робіт і наданих послуг. Отже, позивачем було повністю дотримано вимоги ПК України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Центральною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області подано апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі, позивач зазначає, що при винесенні постанови Харківським окружним адміністративним судом не дотримано вимог ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що у свою чергу обумовлює звернення з апеляційною скаргою та порушення перед Харківським апеляційним адміністративним судом вимог про скасування такої постанови і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовують тім, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено, що ПП "Фасад - Сервіс" укладено наступні договори: Між ПП «ФАСАД-СЕРВІС» та ТОВ «НОРДІН» укладено договор поставки № 110 від 01.10.2015р. Згідно умов даного договору ТОВ «НОРДІН» зобов'язується поставити та встановити ПП «ФАСАД-СЕРВІС» будівельні риштування. Пунктом 1.1. договору поставки №110 від 01.10.2015р. зазначено наступне: «В порядку та на умовах, визначених договором, продавець зобов'язується передати у власність покупцю та встановити, а покупець зобов'язується оплатити, згідно з Специфікацією № 1». Зазначають, що підприємством ПП «ФАСАД-СЕРВІС» до перевірки не було надано специфікаю 1, згідно якої проходила оплата товару згідно договору поставки №110 від 01.10.2015р. Вказують, що жодних докуметів, які б підтверджували транспортування товару зі складу постачальника до місця розвантаження, та інформацію щодо складських приміщень підприємством ПП «ФАСАД-СЕРВІС» до перевірки не надано. Також зазначають, що між ПП «ФАСАД-СЕРВІС» та ТОВ «НОРДІН» укладено договір оренди № 412/2ар від 01.10.2015р., № 364/4ар від 01.10.2015р. В матеріалах справи знаходиться акти виконаних робіт де казано сума виконаних робіт по даному акту становить ОРЕНДА ОБОРУДОВАНІЯ с 01.10 по 31.10.2015, але не вказано, що саме бралось. Між ПП «ФАСАД-СЕРВІС» та ТОВ «НОРДІН» укладено договір підряду № 23С від 21.09.2015р. Згідно договору підряду № 23С від 21.09.2015р. ТОВ «НОРДІН» зобов'язується виконати за завданням ПП «ФАСАД-СЕРВІС» наступну роботу: утеплення та облицювання фасаду будівлі (дом № 1 - секції А,Б,В; дом № 2-секції Г,Д; дом №3-секція Е) по вул. Велозаводській в районі школи № 145 в м.Харків. Не зрозуміло чіткої адреси де виконувалися роботи. Враховуючи викладене вище, керуючись виключно інтересами держави, положеннями ст. 8, ст. 67 та ст. 129 її Основного Закону - Конституції України, ст. 49, ст. 51, ст.ст. 184-187 Кодексу адміністративного судочинства України, просять постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017р. по справі № 820/5966/16 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Приватне підприємство "Фасад-Сервіс" пройшло передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, та перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Центральній об'єднаній державній податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено Акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «ФАСАД-СЕРВІС» () по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Нордін» () за червень-жовтень 2015 року від 15.07.2016 року №2705/20-30-14-01-10/32438415, яким встановлені наступні порушення:

1.В порушення ст. 185, ст. 187, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями не підтверджено реальність господарських операцій ПП «ФАСАД-СЕРВІС» () з ТОВ «Нордін» () за червень-жовтень 2015 року на суму ПДВ 256 212 грн., а саме за жовтень 2015 року на суму ПДВ 256216 ( з них придбано послуг на суму ПДВ 43293,93 грн., які в подальшому реалізовано ПАТ " ТРЕСТ ЖИТЛОБУД - 1" код 1270285) .

2. В порушення ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, не підтверджено реальність господарських операцій ПП «ФАСАД-СЕРВІС» () з ТОВ «Нордін» () за червень-жовтень 2015 року на суму 1281080, 00 грн., а саме за жовтень 2015 року на суму 1281080 грн., ( з них придбано послуг на суму 216469,65 грн., які в подальшому реалізовані ПАТ " ТРЕСТ ЖИТЛОБУД - 1" код 1270285).

3. В порушення ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження суми податку на прибуток за 2015 рік на 191 630, 00 грн.

4. В порушення п. 198. 2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, що призвело до завищення залишку від'ємного значення ПДВ по ряд. 24 декларації на суму 212 921 грн.

За результатами акту перевірки Центральною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області було винесено податкові повідомлення-рішення від 29 серпня 2016 року № та № якими збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств .

Фактичною підставою для прийняття контролюючим органом рішень слугувало те, що в ході перевірки документально, на думку відповідача, не підтверджено реальність здійснення позивачем господарських відносин з ТОВ фірми "Нордін", тобто позивач неправомірно задіяв у складі податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість витрати по взаємовідносинам з зазначеним контрагентом, що призвело до завищення податкового кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того , що в ході судового розгляду відповідачем не доведено правомірності мотивів для винесення спірного податкового повідомлення - рішення, що зумовлює висновок про необґрунтованість визначення платнику податків додаткових податкових зобов'язань і, як наслідок, наявність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів ПП "Фасад-Сервіс" .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Кодексу визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є:

134.1.1. прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи;

134.1.2. дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу;

134.1.3. дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України;

Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, об'єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов'язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Відповідно до вимог стаття 185.1 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, від'ємне значення як категорія Кодексу - це також математична (об'єктивна) категорія; різниця між зменшуваним (податкове зобов'язання) та від'ємником (податковим кредитом). Від'ємне (позитивне) значення є результатом математичної дії -"віднімання", и в силу дії об'єктивних законів не може бути змінено будь-чиєю волею.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні " № 996 від 16.07.1999 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що податкова накладна як звітний податковий документ, що є підставою для включення покупцем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість в порядку, встановленому статтею 9 Закону України "Про податок на додану вартість".

Отже, при дослідженні факту здійснення господарської операції мають досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. При цьому, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом з цим, перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

Отже, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач у періоді, що перевірявся, мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Нордін» за договором підряду № 23С від 21.09.15; договором поставки № 110 від 01.10.15; договором оренди № 363/3ар від 01.10.15; договором оренди № 412/2ар від 01.10.15; договором оренди № 411/1ар від 01.10.15; договором оренди № 364/4ар від 01.10.15.

На момент укладення всіх зазначених правочинів сторони мали правоздатність і дієздатність юридичних осіб.

В межах згаданих правочинів були проведені господарські операції, які оформлені видатковими накладними та податковими накладними.

Зобов'язання по оплаті вартості придбаного товару та отриманих послуг за були виконані позивачем шляхом перерахування на користь контрагентів безготівкових коштів згідно з платіжними дорученнями, що надані позивачем.

Виконання робіт за договорами підтверджується актами виконаних робіт.

Зобов'язання за договорами сторонами виконано в повному обсязі, претензій чи зауважень один до одного сторони не мають.

Доказів зворотного відповідач не надає.

В подальшому отримані послуги та обладнання були використані позивачем при організації господарської діяльності, зокрема при виконанні робіт за договором підряду № 23 від 04.03.15 використані послуги, надані ТОВ «Нордін» за договором підряду № 23С від 21.09.15 у відповідності до умов якого Підрядник (ТОВ «Нордін») зобов'язалось виконати за завданням Замовника (ПП «Фасад-сервіс») роботу по утепленню та облицюванню фасаду будівлі по вул. Велозаводській в районі школи № 145 в м. Харків.

При виконанні робіт за договорорами № 115-15 від 14.09.15, згідно умовякого ПП «Фасад-сервіс» на замовлення Департаменту капітального будівництва ХОДА здійснювало капітальний ремонт фасадів Ф-1 і Ф-2 будівлі Куп'янської дитяцько-юнацької спортивної школи; № 116-15 від 14.09.15, згідно умов якого ПП «Фасад-сервіс» на замовлення Департаменту капітального будівництва ХОДА здійснювало капітальний ремонт будівлі Куп'янського дошкільного навчального закладу ясла-садок № 8; № 526 від 03.08.15, згідно умов якого ПП «Фасад-сервіс» виконувало роботи з поточного ремонту фасаду будівлі «Кафедра» на замовлення Національної академії Національної гвардії України, було використане устаткування - будівельне риштування, люльки та ліси, отримане на підставі договорів оренди з ТОВ «Нордін».

Виконання робіт підтверджується відповідними актами виконаних робіт, а отримання устаткування - відповідними актами приймання-передачі.

Всі вищенаведені документи відповідають умовам договору та є первинними документами у відповідності до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Посилання відповідача в акті перевірки щодо нереальності господарських операцій між ПП "Фасад Сервіс" та ТОВ "НОРДІН" у зв'язку із відсутністю товарно - транспортних накладних до уваги судом не приймаються , оскільки відсутність ТТН не дає суду обґрунтованих підстав для висновку про відсутність факту транспортування товару, оскільки надані до суду документи первинного обліку чітко встановлюють реальність виконання умов укладеного правочину .

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Однак факт порушення контрагентом-постачальником позивача своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань.

Сукупний аналіз вищезазначених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.

Про відсутність факту реального вчинення господарських операцій можуть свідчити, зокрема, такі обставини: всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників; отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб; результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції. Проте, відповідачем під час складення акту перевірки не були встановлені вищевказані обставини, а отже й висновок щодо відсутності факту реального вчинення господарських операцій є передчасним.

В даному випадку документи, надані позивачем в підтвердження виконання угод з вказаними контрагентами не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Надані документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак повинні сприймаються як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Здійснення платником податків навмисних збиткових фінансово-господарських операцій матеріалами справи не підтверджується. Фактичних даних, які б засвідчували наявність у платника податків наміру набути у спірних правовідносинах безпідставну податкову вигоду, суд в ході розгляду справи не виявив, адже добутими доказами підтверджується факт вибуття з власності суб'єкта права-платника податків коштів в оплату вартості придбаних товарів (робіт, послуг), факт юридичної неповязаності сторін правочину, факт відсутності у сторін правочину спільних економічних інтересів, що в сукупності підтверджує звичайність умов ведення господарської діяльності.

Щодо посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що не зрозуміло чіткої адреси де виконувалися роботи згідно договору підряду № 23С від 21.09.2015 р. стосовно утеплення та облицювання фасаду будівлі по вулиці Велозаводській в районі школи № 145 в м. Харків, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1.1 договору підряду № 23С від 21.09.2015 року та доводів представника позивача, у судовому засіданні, іншої адреси у об'єкта, стосовно якого укладений договір, не існує і адреса, вулиця Велозаводській в районі школи № 145 в м. Харків, є повною.

Щодо посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що підприємством " Фасад- Сервіс" до перевірки не було надано специфікацію 1, згідно якої проходила оплата товару згідно договору поставки № 110 від 01.10.2015 року, суд зазначає наступне : в матеріалах справи містяться інші документи підтверджуючі виконання робіт відповідно до договору № 110 : оборотно - сальдова відомість (а.с. 47), податкова накладна (а.с. 79-98), видаткові накладні (а.с. 107 - 114), платіжні доручення (а.с. 125 - 128, 134, 137), крім того представником позивача, на виконання вимогу суду, в судове засідання подані додаткові платіжні доручення які підтверджують факт розрахунків позивача з ТОВ "Нордін" за договором № 110 від 01.10.2015 року.

Щодо твердження відповідача про відсутність жодних документів, які б підтверджували транспортування товару зі складу постачальника до місця розвантаження, та інформації щодо складських приміщень, суд вказує наступне : товари які бралися зі складу постачальником одразу доставлялися на місце виконання робіт, дане твердження підтверджено представником позивача в судовому засідання . Також колегія суддів зазначає, що не надання інформації, щодо складських приміщень, жодним чином не впливає на доставку матеріальних цінностей на об'єкт. Яким чином відсутність даних про складські приміщення вплинуло на проведення операції за договором, відповідач не обґрунтовує .

Колегія суддів зазначає, що твердження відповідача стосовно того, що відповідно до договору оренди № 412/2ар від 01.10.2015 року з актів виконаних робіт не зрозуміло яке саме обладнання бралося в оренду є помилковим та не обґрунтованим, оскільки в матеріалах справи містяться : розрахунки робіт по договору з яких вбачається, що в оренду надавалися будівельні рештування (а.с. 69), акт виконаних робіт (а.с. 118), платіжні доручення (а.с. 129-130, 138), крім того в акті перевірки, відповідач сам зазначає, що в оренду бралися будівельні риштування.

Доводів та відповідних доказів які б підтверджували правомірність винесених податкових повідомлень рішень та спростовували доводи рішення суду першої інстанції апелянт не надав.

Колегія суддів вважає, що відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесених податкових повідомлень - рішеннь належним чином в суді не довів , у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 29.08.2016 р. № , № не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною , підлягає скасуванню у зв'язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги містить виключно суб'єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

21.03.2017 року до Харківського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про повернення надмірно сплачених коштів за подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2017 року залишено без руху апеляційну скаргу, у зв'язку з несплатою судового збору. Центральною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області було сплачено судовий збір згідно платіжного доручення № 517 від 16.03.2017, але в вище зазначеній ухвалі від 17.03.2017 року, зазначалося, що для відкриття апеляційного провадження необхідно сплатити 4 450 грн. 07 коп., відповідно до платіжного доручення № 517 від 16.03.2017 року сплачено 6 675 грн. 11 коп. На підставі вищевикладеного просять повернути надмірно сплачені кошти за подану апеляційну скаргу на рахунок платника, відповідно до платіжного доручення що додається.

За приписами частини 2 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, з огляду на внесення відповідачем судового збору у розмірі більшому, ніж встановлено законом, сплачений судовий збір у розмірі 2 225 грн. 04 коп. згідно платіжного доручення № 517 від 16.03.2017 року підлягає поверненню, а заява - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017р. по справі № 820/5966/16 залишити без змін.

Клопотання Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про повернення надмірно сплачених коштів за подачу апеляційної скарги - задовольнити .

Повернути з Державного бюджету України на користь Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області суму зайво сплаченого судового збору відповідно до платіжного доручення від 16.03.2017 року № 517 у розмірі 2 225 грн. 04 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 10.05.2017 р.