Справа № 127/8855/17
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 127/8855/17
Провадження № 2-а/127/504/17
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

28 квітня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши позовну заяву Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про зобовязання виконати припис, -

ВСТАНОВИВ:

Департамент архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, в якій просив зобовязати відповідача виконати вимоги припису ДАБІ у Вінницькій області від 04.12.2015р. №115-27 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а саме: привести балкон в квартирі №10 житлового будинку по вул. Грибоєдова, 12 у м. Вінниці до вимог чинного законодавства, у разі неможливості до первинного стану.

Зі вказаної позовної заяви вбачається, що вона подана позивачем за правилами Кодексу адміністративного судочинства України та зареєстрована судом як адміністративна справа.

Однак, розглянувши дану позовну заяву суд дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому у відкритті провадження у даній справі слід відмовити з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини другої цієї ж статті у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 15 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При цьому стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (далі субєкт владних повноважень), шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 3 КАС України в пункті 1 дає визначення терміну «справа адміністративної юрисдикції», якою визнається публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є субєкт владних повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за ознаками, наведеними в частині першій статті 17 КАС України, зокрема, на спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України (пункт 5 частини другої статті 17 КАС України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії субєктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість субєктного складу участь субєкта владних повноважень є обовязковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю субєкта владних повноважень.

З огляду на це, неправильним є формальне застосування пункту 5 частини другої статті 17 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що до суду звертається субєкт владних повноважень як позивач. Зазначене підтверджується також правилами статей 3, 15, 45 ЦПК України, які передбачають право органів державної влади, органів місцевого самоврядування звертатися до суду з заявами в порядку цивільного судочинства у випадках, установлених законом.

Таким чином, аналіз статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення субєктного складу спірних правовідносин (участь у них субєкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Крім того, 15 листопада 2016 року Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України за результатами розгляду справи №21-1959а16 прийняла постанову, в якій дійшла висновку про те, що в нормі статті 50 КАС України наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами субєктів владних повноважень. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненнями субєктів владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Притримуючись зазначеного правового висновку Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Контекстний аналіз і конструкція указаних норм процесуального закону (статей 3, 17 та 50 КАС України) із огляду на завдання адміністративного судочинства (стаття 2 КАС України) свідчить про те, що поширення юрисдикції адміністративних судів на спори за зверненням субєкта владних повноважень, коли відповідачем за адміністративним позовом виступає інша особа, а не субєкт владних повноважень, є винятком із загальних правил і засад адміністративного судочинства. Під юрисдикцію адміністративних судів такі спори згідно з пунктом 5 частини другої статті 17 КАС України підпадають в тому разі, якщо в Конституції чи законах України зазначено про розгляд певного спору за адміністративним позовом субєкта владних повноважень в порядку, встановленому КАС України.

З позовної заяви, що надійшла до суду вбачається, що Департамент архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради звернувся до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 із тих підстав, що відповідач в порушення приписів законодавства, що регулює містобудівну діяльність та державних будівельних норм, здійснила розширення балкону з легко збірних-розбірних конструкцій в квартирі №10 житлового будинку по вулиці Грибоєдова, 12 у місті Вінниці. Матеріально-правовою вимогою позивач визначив покладення на відповідачку обовязку привести обєкт нерухомості (балкон у квартирі) до вимог чинного законодавства, а в разі неможливості до первинного стану, який існував до проведення реконструкції балкону.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною другою статті 383 ЦК України передбачено право власника квартири на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно зі статтею 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні

системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). При цьому Департамент архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради визначив правовими підставами звернення до суду з позовом Цивільний та Житловий кодекси України, а також Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», які не містять норм про розгляд адміністративним судом, в порядку адміністративного судочинства спорів за зверненням субєкта владних повноважень (зокрема, позивача) до фізичних осіб про приведення самочинно реконструйованих жилих приміщень у попередній стан.

Таким чином, спір, за вирішенням якого до суду звернувся Департамент архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Спір стосується речового права відповідача ОСОБА_1, правомірності здійснення нею правомочностей власника жилого приміщення та виник у звязку із запереченням позивачем права відповідачки на проведення змін у квартирі. Отже спір виник із цивільних, житлових правовідносин і справа за правилами статті 15 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України на спільному засіданні Судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах 16 грудня 2015 року при розгляді справи №6 - 2510 цс 15, а тому в силу положень частини другої статті 360-7 ЦПК України, наведений.висновок ВСУ має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вказане, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 2, 3, 17, 109, 360-7 КАС України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про зобовязання виконати припис.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: