Справа № 808/3890/16
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року о/об 14 год. 10 хв.Справа № 808/3890/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., розглянувши у місті Запоріжжі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1, інтереси якого представляє Первинна профспілкова організація працівників Державної служби з надзвичайних ситуацій міста Запоріжжя

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Запорізькій області

про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, інтереси якого представляє Первинна профспілкова організація працівників Державної служби з надзвичайних ситуацій міста Запоріжжя, до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Запорізькій області, в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.51-52), просить суд стягнути з відповідача заборговану грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення при виході у відпустку (за січень 2017 року) у розмірі 5929 грн. 17 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є працівником служби цивільного захисту та у відповідності до вимог ч.2 ст.129 Кодексу цивільного захисту України в разі відбуття у щорічну відпустку має право на отримання грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Вказує, що у зв'язку з тим, що в 2016 році щорічна відпустка йому не надавалась, то згідно з наказом №1 03.01.2017 начальника ДПРЧ-6 ДСНС України ГУ ДСНС України у Запорізькій області відпустка за 2016 рік позивачу була надана в січні 2017 року. Тому, в січні 2017 року, разом з рапортом про надання відпустки за 2016 рік позивач написав рапорт про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік. Матеріальна допомога на оздоровлення за 2016 рік позивачу виплачена не була.

Представник позивача позов підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачем подано до суду письмові заперечення (а.с.29-33), в яких зазначено, що наказом Головного управління ДСНС України у Запорізькій області від 01.04.2016 №181 ОСОБА_2 з 01.04.2016 був прийнятий на службу та призначений пожежним-рятувальником ДПРЧ-6 ГУ ДСНС України у Запорізькій області. Відпустка у 2016 році ОСОБА_2 не надавалась, з рапортом щодо надання матеріальної допомоги на оздоровлення він не звертався, а тому ця допомога йому не виплачувалась, у зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановивши обставини справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з такого.

Відносини, пов'язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, у тому числі, порядок проходження служби цивільного захисту, соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту, врегульовані нормами Кодексу цивільного захисту України.

Відповідно до ч.1 ст.101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 працює на посаді пожежного-рятувальника 6 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України у Запорізькій області, має спеціальне звання рядовий служби цивільного захисту.

Відповідно до ч.2 ст.129 Кодексу цивільного захисту України особам рядового і начальницького складу цивільного захисту надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового і матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Таким чином, нормами Кодексу цивільного захисту України встановлено право осіб рядового і начальницького складу цивільного захисту на отримання грошової допомоги на оздоровлення у разі відбуття у щорічну основну відпустку. При цьому розмір грошової допомоги на оздоровлення визначений на рівні розміру місячного грошового забезпечення такої особи. Отже, для визначення розміру належної до виплати грошової допомоги на оздоровлення необхідно встановити розмір місячного грошового забезпечення особи.

Відповідно до ч.2 ст.125 Кодексу цивільного захисту України порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі Постанова №1294).

Відповідно до п.2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 5 Постанови №1294 керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

З матеріалів справи встановлено, що 07.02.2017 наказом начальника ГУ ДСНС України у Запорізькій області №76 "Про надання матеріальної допомоги" рядовому служби цивільного захисту ОСОБА_1 надано матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017 рік за рахунок держбюджету у розмірі грошового забезпечення (а.с.87).

Згідно з довідкою №580 від 17.03.2017 матеріальна допомога на оздоровлення за 2017 рік виплачена позивачу у лютому 2017 року у розмірі грошового забезпечення 5103 грн. 60 коп. (а.с.88).

Відповідно до довідки №581 від 17.03.2017 грошове забезпечення позивачу за грудень 2016 року було нараховано у грудні 2016 року у розмірі 3099 грн. 78 коп. У грудні 2016 року позивач додатково отримав в рахунок виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік суму 04 грн. 07 коп. (а.с.89).

При цьому, розмір грошового забезпечення позивача у грудні 2016 року склав 3099 грн. 78 коп., до якого увійшли: посадовий оклад; оклад за званням; надбавка за вислугу років; надбавка за особливі умови служби, пов'язані з підвищеним ризиком для життя; надбавка за виконання особливо важливих завдань; щомісячна премія; доплата за службу в нічний час (а.с.89).

Обґрунтовуючи правомірність здійсненої виплати, відповідач посилається на те, що чинне законодавство, яке врегульовує порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, зокрема пп.3 п.5 Постанови №1294, наділяє керівників державних органів служби цивільного захисту правом виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення в межах асигнувань, що виділяються на їх утримання.

Враховуючи наявність наказу ДСНС України від 31.12.2015 №670 "Окремі питання грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту у 2016 році" (а.с.34), відповідно до п.1.3 якого наказано виплату грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснювати у межах кошторисних призначень на 2016 рік, відповідач зазначає, що відповідно до кошторисних призначень на 2016 рік ГУ ДСНС у Запорізькій області виплата матеріальної допомоги на оздоровлення могла бути забезпечена лише з розрахунку посадового окладу, окладу за звання та надбавки за вислугу років, у зв'язку з чим виплачувалась саме в такому розмірі.

Позивач в свою чергу вважає, що розмір грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік визначено відповідачем з порушенням вимог ч.2 ст.129 Кодексу цивільного захисту України, оскільки чинним законодавством не передбачено право адміністрації скорочувати розмір матеріальної допомоги на оздоровлення або обмежувати її кошторисом.

Суд зазначає, що порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту визначаються "Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту", затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.04.2015 №475, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 15.05.2015 за №544/26989 (далі - Інструкція №475).

З огляду на положення ч.2 ст.125 Кодексу цивільного захисту України, якими повноваження щодо визначення порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту делеговано Кабінету Міністрів України, норми Постанови №1294, якою визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, встановленому профільним міністерством, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин мають застосовуватись норми Інструкції №475, оскільки такі норми є спеціальними.

Враховуючи пріоритетність спеціальних норм над загальними, посилання позивача на Закон України "Про оплату праці" та "Інструкцію зі статистики заробітної плати", затверджену наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, зареєстровану у Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713, не можуть бути взяті судом до уваги.

Відповідно до п.3 розділу І Інструкції №475 до грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу належать: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, що мають постійний характер, премії) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 1 розділу XІX Інструкції №475 передбачено, що особам рядового і начальницького складу, в тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні органу управління (підрозділу), за рішенням начальника органу управління (підрозділу) один раз на рік може надаватися допомога для оздоровлення в розмірах, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно з п.2 розділу XІX Інструкції №475 підставою для виплати особі рядового і начальницького складу допомоги для оздоровлення є рапорт особи рядового і начальницького складу з проханням надати їй зазначену матеріальну допомогу та відповідний наказ начальника органу управління (підрозділу) на здійснення виплати грошової допомоги для оздоровлення (із обов'язковим зазначенням суми).

Як зазначено у ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ч.4, ч.5, ч.9 ст.10 Закону України «Про відпустки» щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року. Право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

За матеріалами справи, ОСОБА_1 прийнятий на службу та призначений пожежним-рятувальником 6 ДПРЧ ГУ ДСНС України у Запорізькій області з 01.04.2016.

Тобто, станом на 31.12.2016 ОСОБА_1 ще не відпрацював робочий рік з дня укладення трудового договору.

При цьому, ОСОБА_1 з 02.10.2016 отримав право на щорічну основну та додаткову відпустки повної тривалості у перший рік роботи.

Однак, ОСОБА_1 у 2016 році не надавалась щорічна основна відпустка та рапорт з проханням надати грошову допомогу на оздоровлення він у 2016 році не подавав.

Відтак, у відповідача не було підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2016 році.

Таким чином, ОСОБА_1 на початку 2017 року була надана щорічна основна відпустка з грошовою допомогою на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення один раз на робочий рік.

За вказаних обставин, позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд не знаходить порушень в діях відповідача норм матеріального права щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2016 році.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.87 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 11, 71, 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанову у повному обсязі виготовлено 19.04.2017.

Суддя О.О. Прасов