Справа № 463/1398/17
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Львів Справа №2-а/463/134/17

Суддя Личаківського районного суду м. Львова - Гирич С. В. розглянувши в порядку скороченого провадження відповідно до положень ст.183-2 КАС України справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Личаківському районі м. Львова про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із позовом до відповідача про визнання дій щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії державного службовця неправомірними, скасування рішення №591 від 15.02.2017 року та зобов'язання до вчинення дій.

Свої вимоги мотивує тим, що 02.08.2007 року УПФ в Личаківському району м. Львова позивачу було призначено пенсію державного службовця відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року в розмірі 80 % заробітної плати з врахуванням загального стажу 24 роки 11 місяців 5 днів та стажу на посадах в органах місцевого самоврядування 10 років 1 місяць 16 днів. 09.02.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку розміру пенсії з врахуванням підвищення з грудня 2015 року розміру заробітної плати. Листом від 1616/03-17 від 22.02.2017 року позивача було повідомлено про відмову у здійсненні перерахунку рішенням відповідача №591 від 15.02.2017 року. Вважає таку протиправною, а тому змушена звернутись із позовом до суду.

У відповідності до положень ст.183-2 КАС України сторони в судове засідання не викликалися. Із заяви про зміну сторони №127/11-12 від 06.04.2017 року вбачається, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988 Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова припинено шляхом злиття та утворено нове Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова, яке є його правонаступником.

Відповідач подав до суду заперечення, у яких просить відмовити в задоволенні адміністративного позову, вважає свої дії законними. Так, дійсно, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Личаківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Львова як отримувач пенсії за віком на умовах Закону України „Про службу в органах місцевого самоврядування розраховану відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ з 02.08.2007. Окрім цього, підстави та порядок перерахунку пенсій державним службовцям дійсно були врегульовані ст.37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, положеннями ст.37-1 якого передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. Разом з тим, з 15.12.2015 року діючим законодавством України не визначено субєктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обовязку органів Пенсійного Фонду України щодо перерахунку раніше призначених пенсій відповідно до Закону України «Про державну службу». Оскільки чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у зв'язку з підвищенням окладів з 01.01.2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова не має. Окрім цього, у відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України Про державну службу, з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються і не переглядаються. А тому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, вважаю, що адміністративний позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 02.08.2007 року УПФ в Личаківському району м. Львова було призначено пенсію державного службовця відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року в розмірі 80 % заробітної плати з врахуванням загального стажу 24 роки 11 місяців 5 днів та стажу на посадах в органах місцевого самоврядування 10 років 1 місяць 16 днів.

Як вбачається із адміністративного позову, ОСОБА_1 09.02.2017 року звернулась до Управління Пенсійного Фонду України в Личаківському районі щодо перерахунку пенсії на підставі довідки від 15.02.2017 року №110002-6 про складові заробітної плати та премій станом на 01.12.2015 року (а.с.14)

Як вбачається із рішення №591 від 15.02.2017 року (а.с.16), в перерахунку пенсії у відповідності до вимог ст37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у звязку із скасуванням з 01.06.2015 року спеціальних видів пенсії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988 Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова припинено шляхом злиття та утворено нове Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова, яке є його правонаступником.

Таким чином, судом встановлено, що на дайни час ОСОБА_1 перебуває на обліку в Личаківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Львова як отримувач пенсії за віком на умовах Закону України „Про службу в органах місцевого самоврядування розраховану відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ з 02.08.2007 року.

Відповідно до положень ст.37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ у редакції, яка була чинною на момент призначення пенсії позивачу, передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIIІ (далі - Закон №76-VIIІ), який набрав чинності з 1 січня 2015 року, внесено зміни до статті 37-1 Закону №3723-ХІІ і її викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України». При цьому слід зазначити, що Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу» (набрав чинності з 1 травня 2016 року; далі - Закон №889-VІІІ) Закон №3723-ХІІ визнано таким, що втратив чинність, крім окремих положень статті 37, що на цей час застосовується при первинному призначенні пенсії до осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Тобто, статті 37, 37-1 Закону № 3723-ХІІ, з 1 травня 2016 року втратили чинність.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 2 березня 2015 року № 213-VIIІ, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Отже, на час підвищення посадових окладів державним службовцям та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії, стаття 37-1 Закону № 3723-ХІІ втратила чинність.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

В Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 9 лютого 1999 року визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому Закони №76-VII, №213-VIIІ та №889-VIІI не визнані неконституційними, тому підлягають застосуванню.

Окрім цього, відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР ). У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З врахуванням наведеного, відсутні підстави для перерахунку та виплати пенсії позивачу на підставі довідки від 15.02.2017 року №110002-6 про складові заробітної плати та премій станом на 01.12.2015 року, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 94, 160-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій - відмовити за безпідставністю вимог.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Гирич С. В.