Справа № 310/960/17
Суддя: Дністрян О. М.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/960/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2017 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді..........Дністрян О.М.,

при секретарі…………..…Буюклинській К.О.,

за участю представника відповідача - Тиховод Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 05.11.1993р. до 14.12.2016р. працював суддею Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. Відповідно до наказу голови суду № 68-к від 14.12.2016р. він був відрахований зі штату Бердянського міськрайонного суду на підставі рішення Вищої ради юстиції № 3140/0/15-16 від 08.12.2016 року про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку. Стаж його роботи суддею складає 23 роки 01 місяць 07 днів. Відповідачем з 15.12.2016р. призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 22016,00 грн., що складає 86% від посадового окладу, який він мав на момент звільнення і який становив 25600,00 грн.. Але згідно копії його трудової книжки та копії військового квитка він також проходив службу в армії з 28.10.1982р. до 30.10.1984р., тобто до страхового стажу повинно бути включено 02 року 02 дні служби в армії. Крім того, він з 01.09.1986р. до 01.09.1989р. навчався за денною формою на юридичному факультеті Казанського державного університету, що відповідно складає 03 роки. А також з 14.01.1992р. до 09.02.1993р. працював стажистом слідчого, а з 09.02.1993р. до 24.05.1993р. - слідчим Бердянської міжрайонної природоохоронної прокуратури, тобто його стаж роботи в органах прокуратури складає 01 рік 05 місяців 10 днів. Але працівниками Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області при призначенні йому довічного грошового утримання судді у відставці не було враховано час служби в армії, навчання за денною формою у вищому навчальному закладі та час роботи у Бердянській міжрайонній природоохоронній прокуратурі. З урахуванням зазначених ним вище стажу роботи на посаді судді, часу проходження служби в армії, 1/2 частини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті університету та роботи в прокуратурі він мав право подати заяву про відставку 11.12.2008р.. Тобто, незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку, він набув таке право до моменту набрання чинності цим Законом та Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності. За таких підстав вважає, що має стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання: робота на посаді судді - 23 роки 01 місяць 07 днів, час служби в армії - 02 роки 02 дні, час навчання - 01 рік 06 місяців, час роботи в органах прокуратури - 01 рік 05 місяців 10 днів, а всього 28 років 19 днів, що також дає йому право на довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Просив суд визнати протиправними дії Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 % від суддівської винагороди, визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді без врахування стажу на посадах стажиста слідчого Бердянської міжрайонної природоохоронної прокуратури, слідчого Бердянської міжрайонної природоохоронної прокуратури, строку військової служби, половини строку навчання; зобов'язати відповідача, починаючи з 15 грудня 2016 року, призначити та виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а також стягнути на його користь судові витрати в розмірі 1280,0 грн.

До початку судового засідання позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також просив суд врахувати надану ним довідку Територіального управління державної судової адміністрації в Запорізькій області за 2010 рік, в якій зазначено, що йому призначено та виплачувалось довічне утримання судді у розмірі 50% від заробітної плати щомісяця, тобто ще в 2010 році він мав право на відставку та на отримання довічного утримання судді.

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача - Тиховод Н.Я. (довіреність № 1405/14 від 18.01.2017р.) - в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Також надала письмові заперечення, в яких зазначила, що згідно протоколу № 5397 від 23.12.2016 року ОСОБА_4 призначено довічне грошове утримання з 15.12.2016 року у розмірі 22016,00 грн.. При призначенні довічного грошового утримання судді використовувались надані позивачем документи, в тому числі і розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якого він працював суддею з 09.11.1993 р. по 14.12.2016 р., тобто, 23 роки 01 місяць 07 днів. Також використана Довідка про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці № 08/03/1149 від 14.12.2016 року, згідно якої суддівська винагорода складає 25600 грн. за місяць. З урахуванням вимог пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» N 1402-УПІ від 02.06.2016 року та відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), відсотковий розмір для ОСОБА_4 складає 86% суддівської винагороди, в грошовому відображенні - 22016,00 грн., оскільки це передбачене абзацом 2 наведеної норми закону збільшення на два відсотки грошового утримання судді настає лише після досягнення суддею 20 повних років роботи на посаді судді. Вважають, що даний позов є результатом хибного розуміння позивачем термінів «стаж роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання» та «стаж роботи на посаді судді». Так, в абзаці 8 позовної заяви позивач відносить до «стажу роботи на посаді судді», окрім періодів виконання обов'язків судді, також періоди проходження військової служби, половину терміну навчання в юридичному вищому учбовому закладі, тощо, що є невірним та таким, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» N 1402-УШ, 02.06.2016 р.. Вказана норма закону є чинною, містить вичерпний перелік посад, будь-яких відсилочннх норм не містить, розширювальному тлумаченню не підлягає. Також вважають, що «стаж роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання», надає судді лише право на вихід у відставку та, відповідно, лише право на одержання щомісячного грошового утримання, і жодним чином не визначає його розмір. Посилання позивача на норми міжнародного права і прецеденти з міжнародної судової практики в даному разі не мають будь-якого сенсу, оскільки не регулюють вказаного питання. Тому вважають, що законних підстав для задоволення позову немає. Просили суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 в повному обсязі.

Крім того, представник відповідача надала доповнення до заперечень, в яких зазначили, що в питаннях призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органи Пенсійного фонду України, крім норм чинного законодавства, керуються також відомчими нормативними актами, що мають силу закону, зокрема, Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, який затверджений Постановою Правління ПФУ 25.01.2008р. № 3-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.03.2008р. за № 200/14891. Згідно пункту 1.2. розділу 1 цього Порядку, щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку. Згідно пункту 1.2. розділу 1 Порядку днем звернення за призначенням щомісячного довічного утримання вважається день прийому органом, що призначає щомісячне довічне утримання, письмової заяви та документів, перелік яких наведено в розділі II Порядку. Тобто, вказані правовідносини склались в період чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» N 1402-VIII від 02.06.2016 року. Згідно пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» N 1402-УШ від 02.06.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судці за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Рада України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судці, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. З урахуванням вимог наведеної норми закону, яка є тепер і була чинною на момент призначення довічного грошового утримання судді у відставці, відсотковий розмір останнього для ОСОБА_4. складає 86% суддівської винагороди, що в грошовому відображенні - 22016,00 грн., оскільки передбачене абзацом 2 наведеної норми закону збільшення на два відсотки грошового утримання судді настає лише після досягнення суддею 20 повних років роботи на посаді судді. Так, згідно наданим позивачем для призначення щомісячного грошового утримання документам, його стаж роботи на посаді судді Бердянського міського суду Запорізької області складає 11 років 01 місяць 13 днів та судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 11 років 11 місяців 21 день, разом 23 роки 01 місяць 07 днів, тому відсотковий розмір його щомісячного утримання складає 86 % (збільшено на 6 відсотків, по 2 відсотки за кожен рік роботи понад 20 років), в грошовому відображенні - 22016,00 грн.. Тому вважають, що відповідач не вчинив протиправних дій щодо встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у меншому розмірі. Крім того, Рішенням Ради суддів України № 20 від 12.03.2015 року «Щодо обчислення стажу роботи суддів для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» Рада суддів вирішила звернутись до суб'єктів законодавчої ініціативи - Президента України, Кабінету Міністрів України та народних депутатів України з пропозицією про внесення до Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2543-УІ від 07.07.2010р. норми про збереження суддям, призначеним чи обраним на посаду до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Тобто, вищий орган суддівського самоврядування, вважав, що без законодавчого затвердження цього положення застосовувати такий принцип обчислення стажу роботи на посадах судді не має законної можливості. З внесенням вказаної норми до Перехідних положень така можливість була закріплена на законодавчому рівні. Вказаний Закон втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII Закону № 1402-УІІІ від 02.06.2016, на підставі Закону № 1402-УІІІ від 02.06.2016 року. Тобто, вказаний вище принцип та правила обрахування стажу роботи судці, в тому числі і на посадах судців - скасовано. Обчислення стажу роботи судді передбачено лише статтею 137 вказаного Закону. І лише 21.12.2016 року Законом № 1798-УШ від 21.12.2016 року до пункту 34 розділу XII вказаного Закону внесено абзац 4 (який набрав чинності 05.01.2017 року), згідно якого судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Зворотність дії в часі вказаної норми цим Законом не обумовлена. Сам факт доповнення пункту 34 розділу XII абзацем 4 свідчить про те, що до внесення вказаних змін вказане питання не було законодавчо врегульоване, тобто, підстав зараховувати до стажу роботи на посадах суддів періодів іншої роботи (на посадах прокуратури, період навчання тощо) не було. Тобто, стаж роботи на посадах суддів мав бути обчислений на підставі статті 137 вказаного Закону. Просили суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 відповідно до наказу голови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 68-к від 14.12.2016 року був відрахований зі штату Бердянського міськрайонного суду Запорізької області на підставі рішення Вищої ради юстиції № 3140/0/15-16 від 08.12.2016 року про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.18-19).

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 та вкладишу до неї НОМЕР_2 (а.с.9-15), виданої на ім'я ОСОБА_4, з 28.10.1982р. до 02.11.1984р. був призваний на військову службу (що складає 02 роки 03 дні), з 01.09.1986р. до 01.09.1989р. навчався за денною формою на юридичному факультеті Казанського державного університету (що всього складає 03 роки, тому ? частини - 01 рік 06 місяців), з 09.02.1993р. до 24.05.1993р. - слідчим Бердянської міжрайонної природоохоронної прокуратури (що складає 03 місяці 16 днів). Крім того, з 09.11.1993р. до 14.12.2016 року працював суддею Бердянського міського суду та Бердянського міськрайонного суду Запорізької області (стаж роботи суддею - 23 роки 01 місяць 07 днів).

Згідно розпорядження, оформленим протоколом № 5397 від 23.12.2016 року (а.с.31), з 15.12.2016 року Бердянським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_4, враховуючи його стаж роботи суддею 23 роки 01 місяць 07 днів, було призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 22016,00 грн., що складає 86% від посадового окладу, який він мав на момент звільнення і який становив 25600.00 грн. (а.с. 21, 31, 33).

13 лютого 2016 року позивач звернувся до Бердянським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про роз'яснення підстав, з яких виходив відповідач призначаючи йому довічне утримання судді у відставці (а.с.20).

Листом № 24/П-4 від 15.02.2017 року відповідач повідомив ОСОБА_4, що для визначення розміру довічного утримання судді у відставці враховується лише час його фактичної роботи на посаді судді - 23 роки 01 місяць 07 днів (а.с.21).

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо не врахування часу військової служби, ? частини строку навчання за денною формою в університеті та періоду його роботи слідчим прокуратури позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, Конституція України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п.9 ч.5 ст.126 Конституції України).

Отже, зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення як складової соціальних гарантій незалежності суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), чинного на час виникнення спірних правовідносин, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 135 цього Закону (у редакції, чинній після 28 березня 2015 року) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас необхідно враховувати, що відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, суд не погоджується з доводами відповідача, і вважає, що до стажу роботи на посаді судді, який дає право позивачу як на відставку, так і на отримання щомісячного довічного грошового утримання, має враховуватись трудовий стаж 26 років 10 місяців 21 день, що ґрунтується на вимогам діючого законодавства.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантування фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності ї недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи, що рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року у справі № 1-8/2016 визнано неконституційними положення ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, то питання про розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регламентуються положеннями ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

За таких обставин суд вважає, що призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% від посадового окладу, який він мав на момент звільнення, здійснене відповідачем без врахування вимог законодавства, і відповідно до наявного трудового стажу, який враховується як стаж роботи на посаді судді, позивач має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від посадового окладу, який він мав на момент звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступає стороною у справі. За таких підстав з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280,00 грн. (квитанція від 20.02.2017р. - а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 11, 69-72, 158-163 КАС України, суд -

П о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо призначення ОСОБА_4 з 15 грудня 2016 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, а саме, у розмірі 86 % від суддівської винагороди судді.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_4 з 15 грудня 2016 року з розрахунку 90% суддівської винагороди судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1280,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутніми при проголошенні постанови суду, можуть оскаржити постанову протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.М.Дністрян