Справа № 813/1030/15
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року № 813/1030/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Хоми О.П.,

судді - Братичак У.В.,

судді - Грень Н.М.,

участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача Курси О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства юстиції України, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач - 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області, відповідач - 2), Міністерства юстиції України (далі - МЮ України, відповідач - 3), Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України у Львівській області (далі - УДАІ ГУМВС України у Львівській області, відповідач - 4), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.03.2017, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України №48о/с «По особовому складу» від 16.01.2015 в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ з посади інспектора ДПС взводу №2 роти ДПС ВДАІ з обслуговування м. Львів ГУМВС;

- визнати протиправними та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області № 37о/с «По особовому складу» від 26.01.2015 в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ з посади інспектора ДПС взводу №2 роти ДПС ВДАІ з обслуговування м. Львів ГУМВС;

- поновити в органах внутрішніх справ на посаді інспектора ДПС взводу №2 роти ДПС ВДАІ з обслуговування м. Львів ГУМВС старшого сержанта міліції ОСОБА_3 з 27 січня 2015 року;

- стягнути на користь ОСОБА_3 з УДАІ Головного управління МВС України у Львівській області середній заробіток за час його вимушеного прогулу;

- зобов'язати Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» відомості про ОСОБА_3 як про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною 3 або 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади»;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказами МВС України від 16.01.2015 №48 о/с та ГУ МВС України у Львівській області від 26.01.2015 №37 о/с «По особовому складу» його звільнено з органів внутрішніх справ. Вважає, що такі накази є незаконні, прийняті з порушенням норм законодавства, оскільки не відповідають положенням Закону України «Про очищення влади» та Конституції України. Стверджує про те, що позивач не вчиняв жодних дій, які перелічені в Законі України «Про очищення влади», тому положення цього закону не повинні застосовуватись відносно нього, а отже оскаржувані накази підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.03.2017, підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача - 1 та відповідача - 2, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, свого відношення до позову не висловили, заяв про розгляд справи за відсутності уповноважених представників до суду не надходило.

Представник відповідача - 3 Курса О. С. в судовому засіданні позову в частині позовної вимоги, яка стосуються МЮ України, не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, поданих через канцелярію суду 13.03.2017 (вх.№5526). Суть заперечень полягає у тому, що відповідно до наданих повноважень МЮ України було внесено інформацію до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», про звільнення ОСОБА_3 з посади інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 роти дорожнього - патрульної служби відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів ГУ МВС України у Львівській області. Вилучення вказаних відомостей можливо на підставі судового рішення. За відсутності рішення суду така позовна вимога є передчасною. Просила відмовити у задоволенні позову в частині позовної вимоги до МЮ України.

Надіслані рекомендованою кореспонденцією відповідачу - 4 за адресою місце знаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, копія ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі та копія ухвали про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду разом з витягом про процесуальні права та обов'язки повернулися з відміткою поштового відділення на конверті про повернення у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до положень статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідач вважається таким, що його повідомлено про дату, час і місце судового розгляду.

Відповідно до положень статті 128 КАС України справа вирішена на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ 29.11.2008, на час звільнення працював на посаді інспектора ДПС взводу №2 роти ДПС ВДАІ з обслуговування м. Львів ГУМВС.

Посадовими особами УДАІ ГУМВС України проведено службове розслідування за фактами порушень, виявлених прокуратурою м. Львова у ході нагляду за додержанням вимог законодавства про адміністративні правопорушення при застосуванні заходів адміністративного впливу посадовими особами ДАІ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, за результати якого складено Висновок від 21.03.2014.

Як вказано у Висновку від 21.03.2014, на розгляді у ОСОБА_3 знаходився рапорт ІДПС взводу №2 ДДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_4 про те, що 29.12.2014 на 20 км автодороги «Київ-Овруч» у с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області водій автомобіля «SUZUKI SX4» н.з. НОМЕР_1, не виконав вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу за допомогою жезла та свистка, чим порушив ПДР України.

Згідно інформаційної бази даних Державтоінспекції встановлено, що власником автомобіля «SUZUKI SX4» н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_5, яка проживає за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 було здійснено виїзд за адресою м. Львів, вул. Олеся, 19/4 та проведено бесіду з особою, яка назвалась ОСОБА_5 Вона відмовилась надавати письмові пояснення, внаслідок чого їй було вручено запрошення на 10.01.2014 до ВДАІ ЛМУ ГУМВС у Львівській області.

Враховуючи те, що ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленою, не прибула до відділу ДАІ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, позивачем на ОСОБА_5 10.01.2014 в присутності свідків складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 122-2 КУпАП (серії АБ2 №325662).

В подальшому матеріали передані до Личаківського районного суду м. Львова.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 у справі №3/463/89/14 за протоколом про адміністративне порушення серії АБ2 №325662 від 10.01.2014 за статтею 122-2 КУпАП відносно ОСОБА_5 закрито за відсутності події адміністративного порушення.

Наказом МВС України від 16.01.2015 №48 о/с «По особовому складу» відповідно до вимог пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року №1682-VII та згідно з пунктами 62 а, 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройний Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу старшого сержанта міліції ОСОБА_3, інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Львів ГУМВС.

На підставі наказу МВС України №48 о/с від 16.01.2015 начальником ГУМВС України у Львівській області 26.01.2015 винесено наказ №37о/с «По особовому складу», яким відповідно до вимог пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 №1682-VII та згідно з пунктами 62 а, 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройний сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу старшого сержанта міліції ОСОБА_3, інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція МБ*(*- фінансується з державного бюджету) взводу №2 роти дорожньо-патрульної служби відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Львів ГУМВС, з 26 січня 2015 року, виплативши йому грошову компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 01 до 26 січня 2015 року, в кількості 2 календарних днів.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені в Законі України «Про очищення влади» від 27.01.2015 №132-VIII (далі - Закон №132-VIII).

Відповідно до положень статті 1 вказаного закону очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень при виконанні цього Закону оскаржуються в судовому порядку.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 3 Закону №132-VIII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймали посаду (посади) працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року №737-VII, Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21 лютого 2014 року №743-VII, та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням.

Статтею 4 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21 лютого 2014 року №743-VII (далі - Закон №743-VII) передбачено звільнення від адміністративної відповідальності осіб, які були учасниками масових акцій протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року, за вчинення в період з 21 листопада 2013 року по день набрання чинності цим Законом включно будь-яких адміністративних правопорушень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, за умови, що ці правопорушення пов'язані з масовими акціями протесту, у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 5 Закону №743-VII виконання цього Закону в частині звільнення від адміністративної відповідальності осіб, зазначених у статті 4 цього Закону, покладається на суди.

Питання про застосування цього Закону суд вирішує в судовому засіданні. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання (стаття 7 Закону № 743-VII).

Аналогічні норми містили положення Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року №737-VII (далі - Закон №737-VII), чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Системний аналіз положень вказаних нормативно-правових актів дає підстави суду дійти висновку, що передбачена Законом №132-VIII заборона щодо перебування на посаді працівника правоохоронного органу може бути застосована до осіб при сукупності таких обставин:

- така особа в період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймала посаду (посади) працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно учасників масових акцій протесту;

- участь порушника в таких масових акціях протесту повинна бути встановлена та доведена;

- учасник масових акцій протесту повинен бути притягнутий, зокрема, до адміністративної відповідальності за дії, які вчинені ним під час таких акцій протесту та, в подальшому, повинен бути звільнений від такої відповідальності відповідно до положень Закону №743-VII та Закону №737-VII;

- звільнення від адміністративної відповідальності має відбутись за заявою порушника згідно з рішенням суду в порядку, визначеному Законами №743-VII та №737-VII.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, відносно якої ОСОБА_3 10.01.2014 складено протокол про адміністративне порушення серії АБ2 №325662 за статтею 122-2 КУпАП, не було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки постановою Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 №3/463/89/14 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї за відсутності події адміністративного порушення.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події адміністративного порушення унеможливлює звільнення особи від відповідальності відповідно до положень Закону №743-VII та Закону №737-VII.

Окрім того, не має жодних доказів про те, що ОСОБА_5 є учасником масових акцій протесту.

Таким чином, відсутня передбачена Законом №132-VIII сукупність обставин, які зумовлюють заборону щодо перебування на посаді працівника правоохоронного органу.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів в частині звільнення позивача відповідача-1 та відповідача-2 не було підстав для застосування положень Закону №132-VIII.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 5 Закону №132-VIII передбачає проведення перевірки наявності заборон за цим законом.

Звільнення проводиться за наслідками висновку такої перевірки (частина 14 статті 5 Закону №132-VIII).

Єдиним виключенням є пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-VIII, яким встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону.

Особи за зазначеними критеріями звільняються без проведення перевірки. Позивача звільнено за іншими критеріями, ніж передбачені частиною 1 статті 3 Закону №132-VIII.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ на підставі пункту 10 частини 2 статті 3 Закону №132-VIII відбулося без проведення перевірки, передбаченої вказаним Законом.

Оскільки Законом №132-VIII передбачено звільнення без проведення перевірки тільки за частиною 1 статті 3 цього Закону, то відсутність такої перевірки при звільненні ОСОБА_3 свідчить про недотримання відповідачем-1 та відповідачем-2 процедури звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Як зазначено в оскаржуваних наказах, звільнення позивача з займаної посади з органів внутрішніх справ проведено, в тому числі, на підставі пунктів 62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991 (далі - Положення) особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби (пункт 62 Положення).

Судом встановлено, що складання ОСОБА_3 10.01.2014 протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 122-2 КУпАП (серії АБ2 №325662) відносно ОСОБА_5 відбувалося у відповідності до «Алгоритму дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно осіб, які порушили ПДР».

«Алгоритм дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно осіб, які порушили ПДР» надійшов на адресу УДАІ ГУМВС України у Львівській області 06.01.2014 засобами електронного зв'язку з Департаменту ДАІ МВС України.

08.01.2014 даний «Алгоритм дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно осіб, які порушили ПДР» було доведено до відома особового складу підпорядкованих підрозділів ДАІ, як рекомендації для працівників ДАІ, яким безпосередньо було доручено виконання рапортів працівників ДАІ м. Києва та Київської області.

З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про те, що виконання позивачем своїх посадових обов'язків у відповідності до «Алгоритму дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно осіб, які порушили ПДР» не може бути вчинком, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ. .

Окрім Положення, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюються також Законом України «Про міліцію» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 565-XII) та Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Статут).

Статтею 1 Статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

Відповідно до статті 7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Системний вказаних норм зумовлює висновок суду про те, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Суд не вбачає у діях позивача при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 ознак такого проступку, а допущені при цьому порушення підпадають під поняття порушення службової дисципліни, за яке може бути накладене дисциплінарне стягнення відповідно до статті 12 Статуту.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного суду України від 29.05.2015, від 16.09.2015, від 20.10.2015, від 15.12.2015.

Водночас суд зазначає, що за порушення адміністративного законодавства при складанні протоколів про адміністративні правопорушення на громадян, позивача наказом ГУМВС України у Львівській області №521 від 10.04.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ДАІ ГУМВС» вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність. Вказане дисциплінарне стягнення не знято, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності не скасовано.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За положеннями статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами не подано належних доказів правомірності прийняття оскаржуваних наказів в частині звільнення ОСОБА_3 з займаної посади з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку оскаржуваним наказам відповідача-1 та відповідача-2 в частині звільнення ОСОБА_3 з займаної посади з органів внутрішніх справ, суд дійшов висновку про їх невідповідність вимогам Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року №1682-VII та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, тому їх слід визнати протиправними в частині оскарження та скасувати, задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

Ураховуючи висновок суду про протиправність оскаржуваних наказів та їх скасування в частині, яка стосується позивача, підлягають до задоволення позовні вимоги про поновлення його на займаній посаді та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 24 Положення порушене право особи рядового або начальницького складу підлягає негайному поновленню; у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

Згідно з частиною 1 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до вказаних норм, ОСОБА_3 підлягає поновленню на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Львів ГУМВС.

З огляду на те, що день звільнення позивача 26.01.2015 є останнім робочим днем, ОСОБА_3 слід поновити на займаній посаді з 27 січня 2015 року.

Не зважаючи на те, що УДАІ ГУМВС України у Львівській області з 07.12.2015 перебуває у стані припинення, станом на час розгляду у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об'єднань про припинення юридичної особи УДАІ ГУМВС України у Львівській області.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд враховує положення постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати та наказ МВС України від 31.12.2007 №499, яким затверджено Інструкцію про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою про доходи №72 від 09.04.2015, виданою УДАІ ГУМВС України у Львівській області, середньомісячне грошове забезпечення позивача становить 2953,99 грн, а середньоденне - 96, 85 грн (а.с.77).

Ураховуючи те, що з дати звільнення позивача 26.01.2015 до дати прийняття рішення у даній справі 26.04.2017 вимушений прогул становить 27 місяців, тому стягненню з відповідача-2 підлягає середній заробіток у сумі 79 757, 73 грн, з якого слід з відрахувати обов'язкові податки та збори.

Щодо позовної вимоги до МЮ України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №132-VIII відомості про осіб, щодо яких встановлено заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» (далі - Реєстр), що формується та ведеться Міністерством юстиції України.

Згідно з пунктами 4 та 8 Розділу І Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1704/5 від 16.10.2014 (далі - Положення №1704/5) Держателем Реєстру є Міністерство юстиції України, Реєстратором Реєстру є Держатель через Департамент кадрової роботи та державної служби, який вносить або вилучає відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Пунктом 9 Розділу І Положення №1704/5 передбачено, що Держатель вносить або вилучає в установленому порядку відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», Реєстратори надають інформацію з Реєстру у випадках, визначених частиною другою статті 7 Закону України «Про очищення влади», забезпечують оприлюднення інформації на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, виконують інші функції, передбачені цим Положенням.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Положення №1704/5 підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», є надходження до Держателя від органу, який проводив передбачену Законом України «Про очищення влади» перевірку, обґрунтованого рішення про скасування результатів перевірки, яке свідчить про відсутність підстав для застосування до особи, яка проходила перевірку, заборон, визначених статтею 1 Закону України «Про очищення влади», відповідне судове рішення, а також випадки, визначені законом.

Таким чином, підставою для виключення позивача з реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» є відповідне подання органу, яким такі відомості надані Держателю, а також рішення суду, яке набрало законної сили, про поновлення позивача на посаді.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога до МЮ України про вилучення відомостей стосовно ОСОБА_3 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», є передчасною, тому у задоволенні такої слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід звернути до негайного виконання.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167, 256 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16.01.2015 №48о/с «По особовому складу» в частині звільнення старшого сержанта міліції ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ з посади інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 26.01.2015 № 37о/с «По особовому складу» року в частині звільнення старшого сержанта міліції ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ з посади інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Львів ГУМВС.

Поновити ОСОБА_3 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 2 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Львів ГУМВС з 27 січня 2015 року.

Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 79 757 (сімдесят дев'ять сімсот п'ятдесят сім) грн 73 к. з відрахуванням обов'язкових податків та зборів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 2953 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят три) грн 99 коп. звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Хома О.П.

Суддя Братичак У.В.

Суддя Грень Н.М.