Справа № 2а-820/124/13-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

24 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Гриців М.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 2 березня 2016 року, постановленої у справі за його позовом до заступника начальника відділу внутрішньої безпеки при Державній податковій службі у Харківській області управління внутрішньої безпеки Державної податкової служби України Мясоєдова Романа Борисовича, начальника відділу внутрішньої безпеки при Державній податковій службі у Харківській області управління внутрішньої безпеки Державної податкової служби України Цигульова Дмитра Володимировича, Головного управління Міндоходів у Харківській області, Державної фіскальної служби України, управління внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Харківській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання дій незаконними,

встановив:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 2 березня 2016 року залишив без змін постанову Харківського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 подав заяву до Верховного Суду України про його перегляд.

Зі змісту заяви убачалося, що її автор із посиланням на Конституцію України, положення Законів України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» та від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» стверджував, що суд касаційної інстанції застосував норми цих Законів не у точній відповідності їх змісту, що призвело до порушення прав на отримання інформації.

Заява була подана без додержання вимог статті 2391 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), тому суддя-доповідач ухвалою від 10 березня 2017 року із зазначенням недоліків (недоробок) залишив без руху заяву ОСОБА_1 і надав йому строк до 10 квітня 2017 року для їх усунення.

Зокрема, було зазначено, що якщо автор заяви вважає, що оспорене рішення ухвалене всупереч судовій практиці цього самого суду, який раніше чи пізніше від дати прийняття рішення, про перегляд якого подана заява, ухвалював протилежні за змістом і значенням судові рішення за подібних правовідносин, то на підтвердження цього слід було додати копії судових рішень, що ілюструють різне (відмінне) правозастосування (пункт 3 частини першої статті 2391 КАС).

10 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву про виконання ухвали від 10 березня 2017 року та повторно долучив ухвалу Вищого адміністративного суду України від 19 грудня 2016 року.

Інших копій судових рішень, що підтверджують різне (відмінне) правозастосування, як того вимагає пункт 3 частини першої статті 2391 КАС, не додав.

Справді, заявник послався як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права на рішенням суду касаційної інстанції від 19 грудня 2016 року (справа № К/800/34873/16), яким цей суд із покликанням на пункт 5 частини п'ятої статті 214 КАС відмовив у відкритті касаційного провадження. За видом це рішення не є рішенням суду касаційної інстанції, що було ухвалене за наслідками розгляду по суті касаційної скарги. Воно не містить правового висновку щодо застосування норм матеріального права, неоднозначність застосування яких оспорюється в заяві. В ньому суд касаційної інстанції у порядку встановленому процесуальним законом погодився із правозастосуванням судів попередніх інстанцій і не виявив необхідності в перевірці

матеріалів справи. Проте як саме були застосовані норми матеріального права, із цього судового рішення встановити було не можливо, тому заявнику й пропонувалося виконати вимоги статті 2391 КАС та надати судові рішення, які, з погляду заявника, вказують на неоднаковість у правозастосуванні. Принаймні, це могли бути й рішення судів попередніх інстанцій, стосовно яких суд касаційної інстанції прийняв ухвалу від 19 грудня 2016 року.

Як згадано вище, заявник такого судового рішення не надав і таким чином не виконав вимог ухвали про залишення заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 2392 КАС заява, подана без додержання вимог статей 239 і 2391 цього Кодексу, повертається заявнику.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів», частиною четвертою статті 2392 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Заяву про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 2 березня 2017 року повернути ОСОБА_1.

Суддя

Верховного Суду України М.І. Гриців