Справа № 308/11227/16-а
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2017-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючої судді Світлик О.М.

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП України лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП України лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 19.10.2016 року інспектором патрульної поліції роти № 3 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві ДПП лейтенантом ОСОБА_2 було винесено постанову АР № 056465 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, не мав при собі посвідчення водія.

Вважає, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Вогар Я.В. зупинила водія ОСОБА_1 19.10.2016 року о 23.00 за адресою вул. Доманинська, 271 (фактично: с. Оноківці, вул. Центральна, б/н) та звинуватила його в тому, що не працювала підсвітка номера і він не мав при собі посвідчення водія. 19.10.2016 року о 23.00, за тією ж адресою с. Оноківці, вул. Центральна, б/н, інспектор Вогар Я.В. винесла постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Зазначає, що ст. 276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходження органу, повноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку за адресою: Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 55, де розташований Ужгородський районний відділ патрульної поліції. Проте, інспектор Вогар Я.В. положень закону не дотрималася та розглянула справу на місці зупинки транспортного засобу. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_2 суттєво порушила права ОСОБА_1

Також зазначає, що незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор Вогар Я.В. не дала ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Крім того, інспектор Вогар Я.В. проігнорувала вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи.

Разом з тим, після висловлення звинувачень, інспектор Вогар Я.В. пішла до свого патрульного автомобіля, де винесла постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, дослідженні докази, заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями ОСОБА_2 грубо порушила вимоги ст. ст. 278, 279 КУпАП.

Таким чином, позивач вважає, що були допущені наступні порушення: відповідач ОСОБА_2 незаконно розглянула справу на місці зупинки автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справі; відповідач ОСОБА_2 позбавила позивача ОСОБА_1 можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП; відповідач ОСОБА_2 порушила вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорувала порядок, встановлений ст. ст. 278, 279 КУпАП.

На підставі викладеного позивач просить суд скасувати постанову, винесену лейтенантом ОСОБА_2 АР № 056465 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу 425 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і просив суд скасувати вищевказану постанову. Додатково пояснив, що ним визнається той факт, що при зупинці патрульними його автомобіля у нього при собі було відсутнє посвідчення водія. Однак, протягом десяти хвилин після зупинки автомобіля посвідчення водія було доставлено ОСОБА_3, який разом з ним їхав у автомобілі в якості пасажира. Відсутність посвідчення водія суду пояснив тим, що терміново виїжджав за знайомим та залишив посвідчення водія у іншій куртці. Також зазначив, що автомобіль було зупинено патрульним в с. Оноківці, де і було винесено відносно нього оскаржувану постанову. Патрульним на місці зупинку йому не було розяснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було встановлено його майнового стану.

Відповідач інспектор патрульної поліції роти № 3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП України ОСОБА_2 та представник відповідача в дане судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником відповідача через канцелярію суду 11.01.2017 року було подано письмові заперечення на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи, в яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, провадження у справі закрити, вважаючи позовні вимоги позивача необґрунтованими і безпідставними. Також до заперечень представником відповідача було долучено DVD-диск з відеоматеріалами з нагрудної камери патрульного.

Відтак, суд в порядку ст. 128 КАС України розглянув справу у відсутності відповідача та його представника на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР № 056465 від 19.10.2016 року, винесеною інспектором роти № 3 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві лейтенантом ОСОБА_2, до позивача ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно з вказаною постановою, як зазначено в її тексті, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1, 19.10.2016 року, 23 год. 00 хв., в м. Ужгород, вул. Доманинська, 271 не працювала підсвідка номерного знака у темну пору доби, при перевірці документів не мав при собі посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 а ПДР України. Місцем розгляду справи, як вказано у п. 2 постанови, є м. Ужгород, вул. Доманинська АЗС «WOG».

Вважаючи, що вказана постанова є незаконною позивач звернувся із позовом до суду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 «а» Правил передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У відповідності до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 (далі Інструкція), справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2 цього ж Розділу передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». У аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-VІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Відтак, законодавець звільнив посадових осіб Національної поліції від обовязку по складанню протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до їх компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) набули право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Водночас, Законом № 596-VІІІ від 14.07.2015 року законодавець відніс розгляд справ про скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом України № 596-VІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Щодо вказаного закону відсутнє рішення та висновок щодо його неконституційності, а відтак, даний законодавчий акт є обовязковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

На підставі викладеного доводи позивача про те, відповідач ОСОБА_2 незаконно розглянула справу на місці зупинки автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справі, суд вважає безпідставними.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно було вчинено правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, що не оспорюється позивачем, однак, при цьому відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв не на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Мотивуючи позовні вимоги позивач стверджує, що його автомобіль було зупинено інспектором поліції фактично в с. Оноківці по вул. Центральній, де винесено оскаржувану постанову.

Із дослідженої постанови серії БР № 056465 від 19.10.2016 року слідує, що місцем вчинення правопорушення є м. Ужгород, вул. Доманинська, 271, а місцем розгляду справи м. Ужгород, вул. Доманинська АЗС «WOG».

З відповіді, наданої Ужгородською міською радою 10.04.2017 року на лист позивача щодо надання інформації стосовно автозаправних станцій, розміщених по вул. Доманинській міста Ужгорода вбачається, що згідно з даними, які є в розпорядженні відділу торгівлі та захисту прав споживачів Ужгородської міської ради по вул. Доманинській автозаправні станції, зареєстровані в м. Ужгород, відсутні. Найближча автозаправна станції до вул. Доманинській АЗС мережі WOG, яка знаходиться за адресою: Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 2А.

Таким чином, зазначені у оскаржуваній постанові місце вчинення правопорушення та місце розгляду справи не відповідають дійсності, оскільки подія відбулась в с. Оноківці, що, окрім тверджень позивача, які не спростовані відповідачем, підтверджується наданою позивачу відповіддю Ужгородської міської ради на його лист.

При відтворенні відеофіксації, здійсненої відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення 19.10.2016 року відносно ОСОБА_1, що міститься на DVD-диску, наявному в матеріалах справи, вбачається, що запис було розпочато о 22.51 год., а закінчено о 22.57 год.

Однак, за змістом оскаржуваної постанови часом вчинення правопорушення є 23.00 год.

Тобто, в даному випадку оскаржувана постанова містить суперечності щодо зазначеного у ній часу вчинення правопорушення з часом, зазначеним на відеозаписі, наданим відповідачем.

Розясненнями, що викладені у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року визначено, що згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченого.

Будучи допитаним за клопотанням позивача в якості свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 19.10.2016 року він у якості пасажира їхав у автомобілі ОСОБА_1 Працівниками поліції було зупинено автомобіль позивача, у звязку з тим, що не було освітлено номерний знак. Під час усунення несправності на місці зупинки щодо освітлення номерного знаку, інспектор поліції попросив позивача предявити посвідчення водія, однак таких при собі позивач не мав. ОСОБА_1 попросив його принести посвідчення водія, так як будинок позивача знаходився недалеко від місця зупинки. Через десять хвилин він приніс позивачу посвідчення водія. Також зазначив, що у його присутності інспектором поліції позивачу не розяснювалися права останнього.

Вказані пояснення ОСОБА_3 узгоджуються з поясненнями позивача, про що останнім також було письмово зазначено в оскаржуваній постанові, а саме, що документи принесли протягом десяти хвилин.

Щодо реалізації прав, якими наділений позивач згідно зі ст. 268 КУпАП, то за даною нормою позивач має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Переглянуті у судовому засіданні відеозаписи на DVD-диску, що наданий відповідачем, не містять даних про те, що ОСОБА_1 було повідомлено про початок розгляду справи, були розяснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено обґрунтування обмеження реалізації його прав, закріплених ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п. 2 ч. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Частиною 2 розділу ІV Інструкції визначено, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП.

Разом з тим, суд зазначає, що формулювання викладеної у постанові суті правопорушення не відповідає вимогам ч. 1 ст. 126 КУпАП, якою не передбачена відповідальність за те, що «не працювала підсвідка номерного знака у темно пору доби».

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача субєкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені представником відповідача на заперечення позовних вимог докази, зокрема, DVD-диск з відеозаписами, у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є правомірним, а натомість вказують на те, що таке винесено необґрунтовано, без дотриманням норм чинного законодавства та не відповідає критеріям, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що інспектором поліції порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримані вимоги щодо всебічного і обєктивного зясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки суд позбавлений можливості усунути означені недоліки постанови.

З урахуванням наведеного вище адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України 08.05.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.05.2017 року.

Керуючись ст. ст. 11, 70, 71, 86, 106-163, 167, 171-2, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Постанову, винесену лейтенантом ОСОБА_2 Вячеславівною АР №056465 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати як незаконну.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4