Справа № 2-а-13337/09/1570
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2011 р.Справа № 2-а-13337/09/1570

Категорія:5.4Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2010 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування рішення №16 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 21.01.2009 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2009 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з позовом до Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування рішення №16 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 21.01.2009 року.

В своєму позові позивач зазначає, що 21.01.2009 року відповідач прийняв рішення №16 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, згідно якого на підставі перевірки субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, вирішено вилучити у нього в дохід державного бюджету 39 282 грн. 27 коп. Вказане рішення відповідача було мотивоване тим, що під час перевірки СПД-ФО ОСОБА_2 було встановлено необґрунтоване завищення тарифів на послуги з водопостачання, які надаються населенню. За результатами перевірки був складений акт №000904 від 24.12.2008 року, в якому були відображені допущені порушення.

Вважаючи, що дії Інспекції по проведенню перевірки СПД-ФО ОСОБА_2 та складанню акту є протиправними, позивач просить це рішення скасувати.

Позивач посилається на те, що ст. 2 Закону України «Про ціни та ціноутворення»визначено сферу його дії, відповідно до якої цей закон поширюється на всі підприємства й організації незалежно від форм власності, підпорядкованості і методів організації праці та виробництва. Тобто, згідно цього закону в переліку зазначаються лише підприємства, установи, організації. Оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, інспекція не має права предявляти до нього будь-які вимоги та застосовувати штрафні санкції, так як він в даному випадку не є субєктом відповідальності.

Представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у запереченнях на пояснив, що перевірка позивача проводилася у повній відповідності з визначеною компетенцією Інспекції, з дотриманням вимог чинного законодавства щодо проведення подібних перевірок.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2010 року позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 були задоволені у повному обсязі, визнані протиправними дії Державної інспекції по контролю за цінами в Одеській області, які виразилися в проведенні в період з 14.11.2008 року по 24.12.2008 року планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та складанні за результатами перевірки Акту №000904 від 24.12.2008 року, скасоване рішення №16 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 21.01.2009 року, прийняте Державною інспекцією з контролю за цінами в Одеській області по відношенню до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про вилучення додаткової виручки в розмірі 13 094,09 грн. та штрафних санкцій в розмірі 26 188,18 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Державна інспекція по контролю за цінами в Одеській області подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову від 15.02.2010 р. скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні вимог позивача у повному обсязі з тих підстав, що перевірка позивача проводилася у повній відповідності з визначеною компетенцією Інспекції, з дотриманням вимог чинного законодавства щодо проведення подібних перевірок та ухвалення рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судова колегія встановила, що 11 листопада 2008 року Державною інспекцією з контролю за цінами в Одеській області було видано наказ №563 «Про проведення планової перевірки Приватного підприємства «Агура»з питання дотримання діючого порядку формування та застосування тарифів на житлово-комунальні послуги.

На підставі наказу від 11.11.2008р. №563 та посвідчення №598 від 11.11.2008р. старшим інспектором - Сутула К.Ф. було здійснено планову перевірку дотримання діючого порядку формування та застосування тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються приватним підприємцем ОСОБА_2 за період з 01.01.07р. по 01.11.08р. 24 грудня 2008р. за наслідками планової перевірки, яка тривала 14,17-18.11.08р. та 10-13, 15-19, 22-24 грудня 2008р. був складений акт №000904.

Перевіряючи вважають, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 застосовував тарифи на послуги з водопостачання не погоджені з сільською радою с.Молодіжне, без розрахунку планової калькуляції, без погодження планових витрат з Держінспекцією з контролю за цінами в Одеській області, чим були порушені вимоги п.2 ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Постанови Кабінету міністрів України від 27.02.07р. №297 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету міністрів України», та Порядок формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення», затв. Постановою КМУ від 12.07.06р. №959, тому відповідач вважає, що позивачем неправомірно застосовані тарифи на зазначені послуги та згідно ст.14 Закону України «Про ціни та ціноутворення», а сума додатково одержаної виручки 13094,09грн. підлягає вилученню в дохід Державного бюджету зі стягненням штрафних санкцій в двократному розмірі.

На підставі вказаного акту відповідачем було прийнято рішення №16 від 21.01.09 року про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, згідно якого вилучено у позивача в доход держаного бюджету 39282 грн. 27 коп., яке оскаржене до суду.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з положень зазначених вище законів, Кодексу та з контексту Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Держана інспекція з контролю за цінами в Одеській області є територіальним органом Державної інспекції з контролю за цінами у складі Міністерства економіки України і підпорядкований їй. Основними завданнями Держінспекції цін є організація та здійснення контрольно-наглядових функцій з питань додержання органами виконавчої влади, підприємствами, організаціями, установами вимог щодо формування, встановлення та застосування цін і тарифів.

Ст.13 Закону України «Про ціни і ціноутворення»№507 від 03.12.90р. встановлює, що державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. При цьому контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог законодавства про захист економічної конкуренції. Контроль за додержанням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці функції покладено урядом України.

Відповідно до вимог п.1 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затв. Постановою Кабінету міністрів України №1819 від 13.12.2000р. Держінспекція з контролю за цінами є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінекономіки України і підпорядковується йому.

Держінспекція відповідно до п.5 Положення про Міністерство економіки України, затвердженого Указом Президента України від 23.10.2000р. №1159/2000, надано право застосовувати відповідно до законодавства України до суб'єктів підприємництва економічні (фінансові) санкції.

Згідно вимог ст.51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 128 Господарського кодексу України позивач є суб'єктом господарювання. Позивач, як суб'єкт господарювання, приймає участь в політиці встановлення і застосування цін, а тому контроль за його діяльністю щодо додержання ним державної дисципліни цін покладено у тому числі і на відповідача як урядового органу.

Відповідно до вимог п.п. 3.8 п.3 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затв. Наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.01р. №298/519, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.01р. за №1047/6238, державна інспекція з контролю за цінами, державна інспекція з контролю за цінами в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі на підставі проведених ними перевірок суб'єктів господарювання приймають рішення про застосування фінансових (штрафних) санкцій за порушення вимог законодавства, яким передбачено такі санкції та їх розміри.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач мав право здійснити перевірку позивача щодо додержання ним державної дисципліни цін на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення»встановлено, що державні органи, що здійснюють контроль за цінами, та їх посадові особи мають права, виконують обов'язки і несуть відповідальність, передбачені Законом України «Про державну податкову службу в Україні», крім повноважень, передбачених п.6-9 ст. 11 вказаного Закону. Таким чином, вказаною статтею визначено, що планові та позапланові перевірки органами держінспекції по цінам здійснюються на підставі та у порядку, встановленому Законом України «Про державну податкову службу в Україні».

Відповідно до вимог ст.11-2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», необхідними умовами її здійснення є надання суб'єкту господарювання, що перевіряється під розписку: направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу - суб'єкта владних повноважень, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади та прізвища посадових осіб, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу - суб'єкта владних повноважень, скріпленого печаткою; копії наказу керівника органу про проведення перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Судом першої інстанції встановлено, що перевірка позивача здійснювалась на підставі наказу №563 від 11.11.2008 року «Про проведення планової перевірки», відповідно до якого старшому інспектору Сутула К.Ф., згідно з планом роботи ДІКЦ в Одеській області на 4 квартал 2008 року, посвідчення №598 від 11.11.2008 року доручено здійснити в період з 12.11.2008 року по 01.12.2008 року перевірку приватного підприємства «Агура» з питань дотримання діючого порядку формування та застосування тарифів на житлово-комунальні послуги.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в порушення ст.11-2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»вказані документи під розписку позивачу надані не були, в порушення ч.4 ст.5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», відповідачем не надано доказів письмового повідомлення позивача про проведення планового заходу із зазначенням дати її початку та закінчення не пізніш як за десять днів до дня проведення зазначеної перевірки.

Крім того, в наказі №563 від 1.11.2008 року та посвідченні №598 від 11.11.2008 року об'єктом перевірки зазначено приватне підприємство «Агура», а фактично перевірку було здійснено відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_2. Відповідач в своїх запереченнях зазначає, що мала місце технічна помилка, однак, не надає жодних доказів виправлення цієї помилки.

Відповідно до вимог ч. 5 ст.5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»строк здійснення планового заходу не може перевищувати п'ятнадцяти робочих днів, а для суб'єктів малого підприємництва - п'яти робочих днів, якщо інше не передбачено законом. Частиною 4 ст.7 зазначеного Закону встановлено, що посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу. Як вбачається з акту перевірки №000904, остання проводилась з 14, 17-18.11.2008р., у зв'язку з своєчасним ненаданням даних щодо споживання електроенергії та рахунків на її оплату, витрат на заробітну плату - призупинялась та була продовжена 10-13,15-19, 22-24.12.2008р.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано доказів наявності повноважень старшого інспектора Сутула К.Ф. продовжувати перевірку з 02 грудня 2008р. (термін дії посвідчення №598 від 11.11.2008р. скінчився 01.12.2008р.) та на момент підписання акту №000904 від 24.12.2008р. наявність відповідних повноважень відповідачем не доведено.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перевіряючий - старший інспектор Сутула К.Ф., продовжуючи перевірку без відповідних повноважень та підписуючи акт перевірки, діяв з порушенням приписів законодавства, тобто, поза межами своїх повноважень.

Відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення»у разі встановлення перевіркою порушень державної дисципліни цін в доход держави стягується необґрунтовано одержана виручка та штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної виручки.

Згідно вимог п.2.1 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженою наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції і Міністерства фінансів України від 03.12.2001 року №298/519 (далі Інструкція) при порушенні порядку встановлення і застосування цін (тарифів), що регулюються уповноваженими органами, необґрунтовано одержана суб'єктом підприємницької діяльності сума виручки, що підлягає вилученню в дохід бюджету, обчислюється як різниця між фактичною виручкою від реалізації продукції (послуг, робіт) та її вартістю за цінами і тарифами, сформованими згідно з вимогами законодавства. Тобто виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) є сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Відповідно до п. 3.2 Інструкції в акті перевірки повинна бути визначена сума необґрунтованої виручки, з доданням розрахунків, на яких ґрунтується обчислення зазначеної суми, з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку, згідно з якими вони здійснюються.

Як вбачається з матеріалів справи, до акту перевірки не додано жодного розрахунку суми необґрунтованої виручки з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку. В судовому засіданні представник відповідача не зміг навести розрахунок суми необґрунтованої виручки з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку, у тому числі щодо фактично отриманої СПД виручки від продажу зазначених товарів.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 14.02.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький