Справа № 211/791/17-а
Суддя: Бардін О. С.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/791/17-а
Провадження № 2-а/211/83/17
П о с т а н о в а

і м е н е м У к р а ї н и

03 травня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардіна О. С.

при секретарі Зоріній С.М.

за участю: представника відповідача Кірюшкіної Г.В.

за відсутністю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

позивач 20 лютого 2017 року звернувся до суду з позовом, який 28 лютого 2017 року уточнив, вказавши, що виконуючи постанову Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу від 24.09.2014 у справі № 213/1119/14-а управління ПФУ в Інгулецькому районі в червні 2015 р нарахувало підвищення до його пенсії як «дитині війни». У липні 2015 роки йому виплатили частину цього підвищення. а друга частина цього підвищення в розмірі 1533,68 грн. не виплачена до теперішнього часу. У зв'язку з цим він подав адміністративний позов щодо стягнення цього боргу, в якому детально описав і роз'яснив суть його позовної вимоги. Дане заяву є доповненням до його адмінпозову і подається в зв'язку з наступними обставинами.

Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» № 2050 ІІІ від 19.10.2000 р., компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Компенсація проводиться за рахунок тих же джерел, що і виплати, за невиплату яких вона нараховується (стаття 6 Закону № 2050). Оскільки фінансування виплати в зв'язку з тривалою невиплатою боргу теж повинні фінансуватися з держбюджетних надходжень.

Згідно зі статтею 4 Закону № 2050 компенсація виплачується одночасно з виплатою заборгованості, тому він змінив і доповнив свою позовну вимогу.

Розмір компенсації визначається згідно зі статтею 3 Закону № 2050 і розраховується шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого боргу на приріст індексу споживчих цін за період невиплати боргу.

Приріст індексу споживчих цін, в свою чергу, розраховується шляхом множення місячних індексів споживчих цін за весь період пошукові роботи не виплати боргу, а саме: з місяця, наступного за місяцем нарахованого, але не виплаченого боргу, по місяць, що передує виплаті заборгованості мінус 100%.

У його випадку цей період визначається з липня 2015 по січень 2017 року включно, оскільки цей розрахунок він робить в заяві, яка подається в лютому 2017 г. Коли буде виплачений борг він не знає.

Згідно наданого ним розрахунку сума компенсації складає 240 грн. 79 коп. Саме цю суму компенсації він просить приплюсувати до стягуваної суми боргу.

Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг по виплаті підвищення до пенсії як «дитині війни» в сумі 1533 грн. 68 коп., а також компенсацію в зв'язку з затримкою виплати цього боргу з липня 2015 р. по лютий 2017 р. в сумі 240 грн. 79 коп. та судові витрати - судовий збір в сумі 640 грн. (а.с. 2-5, 26).

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явилися, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.35).

Представник відповідача ОСОБА_1 заявлені вимоги не визнала з підстав, викладених у запереченні (а.с. 28-29). Суду пояснила, що позивач фактично просить суд стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій сумі пенсії 1533 грн. 68 коп. Зазначені правовідносини, що існують між сторонами у даній справі не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контролюючих функцій відповідачем по відношенню до позивача, отже не є публічно-правовим спором. Тобто розгляд спорів про відшкодування як матеріальної шкоди, так і моральної, що завдана фізичній особі іншою особою віднесені до компетенції судів, які розглядають справи в порядку цивільного процесуального судочинства. Крім того, зазначений спір полягає в стягненні заборгованості та не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства. Таким чином провадження у справах про стягнення заборгованості (відшкодування матеріальної шкоди) здійснюються у порядку, передбаченому ЦПК України і не належать до компетенції адміністративних судів.

До того ж позивачем при зверненні до суду було визначено неналежного відповідача, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією зазначеного Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету, тобто належним відповідачем по даній справі є держава в особі Державної казначейської служби України.

Постановами Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.09.2014 р. та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду зобов'язано відповідача перерахувати та виплатити позивачу надбавку відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2014 р. по 01.08.2014 р. На виконання зазначеної постанови відповідачем нараховано позивачу підвищення до пенсії як дитині війни в сумі 1533 грн. 68 коп., яка на даний час лишається не виплаченою. Зазначена виплата буде здійснена додатковими відомостями при надходженні бюджетного асигнування. На даний час не має можливості здійснити виплату нараховану на підставі судового рішення по зазначеній категорії у зв'язку з відсутністю коштів на рахунках управління та відсутності відповідних бюджетних призначень.

Пенсійний фонду за рахунок коштів Державного бюджету України реалізує бюджетну програму КПКВК 2506020 «Дотація на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними програмами», згідно з якою Пенсійному фонду виділені бюджетні асигнування для виплати пенсій у розмірах, визначених законодавством. Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійний фонду України.

Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби постановою від 10.08.2016 року відкрито виконавче провадження №51894791 з примусового виконання виконавчого листа виданого 25.05.2016 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу у справі №213/1119/14-а. Відповідач повідомив відділ примусового виконання про те, що вимоги виконавчого листа №213/1119/14-а виконано, в межах покладених на відповідача зобов'язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Старшим державним виконавцем на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» завершено виконавче провадження №51894791, виконавчий лист повернуто позивачу.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи зазначене та з урахуванням можливості повторного направлення виконавчого листа виданого Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу у справі №213/1119/14-а на примусове виконання, а також його часткового виконання, стягнення заявленої позивачем суми у даному спорі є подвійною відповідальністю за одне і теж зобов'язання, що в розрізі положень Конституції України є недопустимим. Також з наведеного виходить, що право позивача на перерахунок пенсії захищено у порядку адміністративного судочинства. Залишається невиконаною постанова суду в частині виплати недоплаченої суми. Ця постанова може бути направлена повторно на примусове виконання.

Невиконання судового рішення у адміністративній справі відповідачем, щодо невиплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не звільняє відповідача від обов'язку виконати це рішення і судове провадження у адміністративній справі має бути завершеним виконанням судового рішення у повному обсязі. Стягнення у порядку цивільного судочинства нарахованої суми на виконання постанови адміністративного суду є нічим іншим як подвійним стягненням і в такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів, які не виділені державою.

Відносно позовних вимог, щодо стягнення судових витрат в розмірі 640 грн., то відповідно до ч. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи і усіх судових інстанціях. Верховний Суд України в постанові від 01.03.2017 року у справі №6-152цс17 зазначив про неможливість стягнення судового збору з відповідача, який відповідно до Закону звільнений від його сплати.

Тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 р., частково скасованої постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 р., …визнано протиправною відмову відповідача - управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити ОСОБА_2 підвищення до пенсії як «дитині війни» у відповідності до вимог діючого законодавства. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області провести доплату до пенсії як «дитині війни» з дня поновлення виплати пенсії 22.07.2011 року по 22.07.2011 року (включно), а також з 01.01.2014 р. по 31.07.2014 р. в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, щомісячно, згідно ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; з 23.07.2011 р. по 31.12.2011 р. в розмірі 49 гривень 80 копійок щомісячно, згідно п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. № 745; з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р. та з 01.08.2014 року до подальших змін в законодавстві в розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 р. № 1381. (а.с. 43-55 - копії постанов).

Відповідно до статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Вирішуючи питання щодо зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення необхідно виходити з того, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення. У цій категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат. Така зміна можлива лише у разі виконання боржником зобов'язальної частини рішення про нарахування соціальних виплат. При цьому адміністративний суд повинен виходити з розміру заборгованості боржника перед стягувачем, що виникла під час виконання судового рішення.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду виключно про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган. З огляду на те, що виконання постанови суду першої інстанції носить зобов'язальний характер, у виконавчому документі не зазначена сума коштів, яка підлягає безспірному списанню з рахунків боржника, виконання постанови суду є неможливим.

Виходячи з положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та приписів Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого на виконання цього Закону постановою Кабінету Міністрі України від 03 серпня 2011 року № 845, органи Казначейства на теперішній час не мають повноважень для зобов'язання іншого органу вчинити певні дії та можливості прийняти до виконання виконавчий документ без зазначення суми коштів.

Кінцевим результатом виконання судового рішення по цій справі є виплата позивачеві коштів державним органом, що підпадає під компетенцію Державної казначейської служби України.

Відповідачем визнано, що на виконання судових рішень ними нараховано позивачу підвищення до пенсії як «дитині війни» в сумі 1533 грн. 68 коп., яка на даний час лишається не виплаченою.

Тому оскільки у виконавчому документі не була зазначена сума коштів, яка підлягає безспірному списанню з рахунків боржника, то з огляду на положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання постанови суду є неможливим без зміни способу її виконання, оскільки відповідачем виконано зобов'язання нарахувати недоплачену пенсію.

За таких обставин позивачу слід було звернутися до суду з заявою про зміну порядку та способу виконання судового рішення, а тому вимоги в частині стягнення підвищення до пенсії як «дитині війни» в сумі 1533 грн. 68 коп. задоволенню не підлягають, оскільки вказана сума вже стягнута постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 24 вересня 2014 року.

Разом з тим, частиною другою статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців ;виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 4 Закону № 2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Питання пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати врегульовані Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок),

Згідно зі статтею 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують, в тому числі, за рахунок коштів Пенсійного фонду України, отже посилання представника відповідача про відсудність коштів для сплати компенсації є безпідставними.

Відповідно до пункту 1 Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 7 листопада 2012 року № 6-131цс12 та від 18 листопада 2014 року № 21-518а14.

Таким чином, вимоги ОСОБА_2 щодо нарахування та виплатити компенсації за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати вказаної частини пенсії за період її невиплати з 01.07.2015 р. по 01.02.2017 р. є правомірними.

Згідно статті 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Так, за період з 01.07.2014 р. по 01.12.2014 р. (включно) індекс інфляції становив: 100,4%*100,8 %*102,9%*102,4%*101,9%*103,0% = 111,9%

За 2015 рік індекс інфляції складав - 112,4%

За січень 2017 р. - 101,1%.

За період з 01.01.2014 р. по 01.02.2017 р. індекс інфляції склав 111,9% *112,4% *101,1% = 127,2%.

1533 грн. 68 коп. (сума боргу) * 127,2% = 1950 грн. 84 коп.

Однак позивачем заявлена сума 240 грн. 79 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача, оскільки суд не може вийти за межі заявлених вимог.

Згідно частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2017 року, статтю 5 Закону України «Про судовий збір» доповнено пунктом 18, відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Тому розподіл судових витрат не застосовується.

Керуючись ст.ст. 122, 160-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 компенсацію в зв'язку з затримкою виплати підвищення до пенсії як «дитині війни» з 01.01.2015 р. по 01.02.2017 р. в сумі 240 (двісті сорок) гривень 79 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Довгинцівський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О. С. Бардін