Справа № 21-1458а16
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

11 квітня 2017 року м. Київ
судді Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України Кривенди О.В. стосовно постанови Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вікотек» (далі - Товариство) до реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області в особі державного реєстратора ОСОБА_1, державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Марченка Олександра Анатолійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Банк Форвард» (далі - Банк), про визнання дій протиправними та скасування рішення, за заявою Товариства про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 березня 2016 року.
Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, розглянувши у відкритому судовому засіданні зазначену вище справу, задовольнила заяву Товариства про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 березня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), скасувала рішення суду касаційної інстанції та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 4 червня 2015 року залишила в силі.
Не погоджуюсь із прийнятою Верховним Судом України постановою з таких міркувань.
За матеріалами справи та відповідно до встановлених судом апеляційної інстанції обставин 6.02.2015 р. Банк звернувся до державної реєстраційної служби України із заявою про державну реєстрацію права власності на комплекс, розташований за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Острозького,35.
Рішенням держреєстратора Марченка О.А. проведено державну реєстрацію права, на підставі чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис. До своєї заяви про проведення реєстрації Банк додав :

- договір іпотеки № 014-16 від 27.09.2011р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р., зареєстрований в реєстрі за № 815, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке прирівнюються до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками;

- свідоцтво від 09.01.2015 р., посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстроване в реєстрі за № 32, яким підтверджується: факт передачі вимоги про усунення порушень іпотекодавцю - Товариству; нотаріальне завірення тексту вимоги про усунення порушень (текст вимоги викладено в Свідоцтві № 32); вручення Товариству вимоги про усунення порушень; завершення 30-денного строку з моменту отримання письмової вимоги;

- свідоцтво від 09.01.2015р., посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстроване в реєстрі за №33, яким підтверджується: факт передачі вимоги про усунення порушень боржнику - ПАТ Світ Електроніки, нотаріальне завірення тексту вимоги про усунення порушень (текст вимоги викладено в Свідоцтві № 33); вручення ПАТ Світ Електроніки вимоги про усунення порушень; завершення 30-денного строку з моменту отримання письмової вимоги боржником ПАТ Світ Електроніки.

Вищий адміністративний суд України, ухвалюючи рішення в справі, виходив із того, що відповідно до статті 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Видані 19.01.2015р. приватним нотаріусом свідоцтва містять повний текст вимоги Банку, направленої на адресу іпотекодавця та боржника, в якій, зокрема, відображено зміст порушеного зобов'язання, вимогу виконати порушене зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, свідоцтва нотаріуса підтверджують, що іпотекодавець та боржник отримали вимогу Банку 2.12.2014 р. тобто є документом, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання вимоги. Таким чином, видані у відповідності до приписів статті 84 Закону України "Про нотаріат" свідоцтва підтверджують факти, що мають юридичне значення у правовідносинах, що виникають із договору іпотеки, а саме - передання Товариству та боржнику вимоги Банку з відповідним змістом, отримання іпотекодавцем та боржником вказаної вимоги, та завершення 30-денного строку з моменту отримання вимоги. За таких обставин, у державного реєстратора не було передбачених чинним законодавством підстав відмовляти у проведенні державної реєстрації права власності Банку, оскільки останнім було надано всі передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень документи для здійснення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

Скасовуючи рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій, Верховний Суд України у своїй постанові зазначив, що підтвердженням отримання Товариством письмової вимоги Банку має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

На думку Верховного Суду України, судами встановлено, що таке повідомлення, як і документ про оплату послуг пересилання поштового відправлення, Банк разом із іншими документами для проведення державної реєстрації права не подав. Тобто вимоги Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, не виконано.

Вважаю, що саме висновки суду касаційної інстанції узгоджуються з вимогами чинного законодавства, а Верховний Суд України всупереч покладеному на нього обов'язку щодо усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом норм права, вдався до переустановлення обставин у справі та переоцінки досліджених судами доказів, тобто вийшов за межі наданих йому главою 3 розділу IV КАС повноважень.

Суддя Верховного Суду України О.В. Кривенда