Справа № 2-а-10497/08/1570
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2011-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2011 р.Справа № 2-а-10497/08/1570

Категорія:8.2.3Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Милосердного М.М.,

суддів Бітова А.І. та Шляхтицького О.І.,

при секретарі Гупаловій Н.П.,

за участю: представника Ізмаїльської ОДПІ ОСОБА_1, представника ВАТ "Українське Дунайське пароплавство"- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції та Головного управління Державного казначейства України в Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2010 року по справі за адміністративним позовом відкритого акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції та Головного управління Державного казначейства України в Одеської області про скасування податкового повідомлення рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2008 року відкрите акціонерне товариство (далі ВАТ) "Українське Дунайське пароплавство" звернулося до суду з позовними вимогами до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції (далі Ізмаїльська ОДПІ), Головного управління Державного казначейства України (далі ГУ ДКУ) в Одеській області про скасування податкового повідомлення - рішення від 29 вересня 2008 року № /0 про зменшення бюджетного відшкодування за лютий 2008 року у сумі 20833,00 грн.; стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 20833,00 грн. шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що оскаржене податкове повідомлення - рішення не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки позивачем виконані всі вимоги щодо бюджетного відшкодування у повному обсязі заявленої суми, а неможливість з будь-яких причин перевірити та стягнути ПДВ з попередніх виробників товарів не має відношення до права позивача на отримання бюджетного відшкодування ПДВ.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2010 року адміністративний позов ВАТ "Українське Дунайське пароплавство" задоволено.

Судом скасовано податкове повідомлення - рішення Ізмаїльської ОДПІ від 29 вересня 2008 року № /0 про зменшення ВАТ "Українське Дунайське пароплавство" суми бюджетного відшкодування у сумі 20833 грн. та стягнуто з Державного бюджету України через ГУ ДКУ в Одеській області на користь позивача суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 20833 грн. шляхом перерахування на розрахунковий рахунок № 105 в Укрексімбанку в м. Ізмаїл, МФО № 328629, .

Не погоджуючись з постановою суду, Ізмаїльською ОДПІ та Головним управлінням Державного казначейства України в Одеській області подані апеляційні скарги, в яких зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Ізмаїльської ОДПІ та ГУ ДКУ в Одеській області не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що довідкою від 19 травня 2008 року № 01432304/01125821 підтверджено заявлені ВАТ "Українське Дунайське пароплавство" суми бюджетного відшкодування за лютий 2008 року.

Податкове повідомлення-рішення № 4/0 від 29 вересня 2008 про зменшення ВАТ "Українське Дунайське пароплавство" бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 20833,00 грн. за лютий 2008 року прийнято на підставі акту перевірки №01432304/01125821 від 19 травня 2008 року, яким зафіксовано порушення позивачем вимог п.п. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Підставою про відсутність права у позивача на бюджетне відшкодування стали висновки акту перевірки про непідтвердження на час перевірки зустрічними перевірками у ланцюгу постачання постачальників продукції наявність або відсутність сплати податку на додану вартість до бюджету.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з неправомірності зменшення податковим органом позивачу суми бюджетного відшкодування. Також, судом було встановлено, що ВАТ "Українське Дунайське пароплавство" правомірно до складу податкового кредиту за січень 2008 року була віднесена сума ПДВ 20833,11грн. на підставі податкових накладних, виданих СП "А.Т.А. Плюс Ко, ЛТД".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним з огляду на наступне.

Для надання правової оцінки щодо заявлення позивачем до бюджетного відшкодування відємного значення з податку на додану вартість необхідно застосовувати положення Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР (чинній на час формування податкового кредиту та заявлення податку на додану вартість до бюджетного відшкодування) (далі Закон № 168/97-ВР), якими регламентується порядок визначення податкового кредиту та порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

За виникненням відємного значення, визначеного виходячи із вимог п.п.7.7.1 п. 7.7. ст. 7 Закону №168/97-ВР, відсутністю законодавчо визначених обставин, які б позбавляли платника податку (покупця) права на формування податкового кредиту, зокрема за відсутністю з боку платника податку порушення приписів п.п. 7.4.5. п. 7.4., 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону при формуванні податкового кредиту, за наявності факту дотримання платником податку вимог п.п. "а" п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 щодо заявлення до бюджетного відшкодування частини відємного значення у межах суми податку, фактично сплаченої ним у попередньому податковому періоді постачальникам товару, та вимог п.п. 7.7.4 щодо подання податковому органу податкової декларації, розрахунку та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, позивач має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість.

Доводи податкового органу, викладені у апеляційній скарзі, щодо необхідності зменшення заявлених позивачем до бюджетного відшкодування сум з підстав непідвердження зустрічними перевірками контрагента позивача по ланцюгу постачання від виробника до позивача сплати податку не ґрунтуються на нормах Закону 168/97-ВР.

Податковим органом не було враховано, що порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення та порядок визначення сум податку, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, регламентований п. 7.4, п. 7.5, п. 7.7 ст.7 Закону № 168/97-ВР, якого платник податків зобовязаний дотримуватися і виключно за умови порушення якого, формування податкового кредиту та заявлення відємного значення з податку на додану вартість до бюджетного відшкодування може бути визнано неправомірним.

Актом перевірки та судом першої інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту та права на заявлення до відшкодування відємного значення з податку на додану вартість.

Відсутність документального підтвердження сплати податку на додану вартість попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару не впливає на право позивача (покупця) на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість при придбанні товару та заявлення до бюджетного відшкодування відємного значення з податку на додану вартість, оскільки Закон № 168/97-ВР та заявлення суми до бюджетного відшкодування) не ставив таке право платника податку в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання усіма постачальниками у ланцюгу постачання своїх податкових зобовязань зі сплати ними сум податку.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обовязку здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявленого у межах сум податку, фактично сплачених ним у попередніх податкових періодах постачальникам товару (робіт, послуг).

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з такими постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобовязань може слугувати підставою для відмови в отриманні бюджетного відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис зазначеної норми, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків відмовлено у наданні податкових вигод, зокрема, бюджетного відшкодування, передбачається добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Крім того, згідно із п.п. 4.1, 4.2. Порядку відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів (форма наведена в додатку 2) або за рішенням суду. Висновки подаються не пізніше ніж за 5 робочих днів до закінчення терміну відшкодування податку на додану вартість, установленого чинним законодавством.

Визначений судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача на відшкодування з Державного бюджету України різниці між сумою податкового зобовязання з податку на додану вартість звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду, а саме: повернення з Державного бюджету України на користь позивача суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення, оскільки реалізація зазначеного способу забезпечує відновлення порушеного права платника податку на отримання сум ПДВ, які підлягали відшкодуванню з бюджету, і за своєю суттю не суперечить положенням Закону № 168/97-ВР.

Тому колегія суддів надходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянтів на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Окрім іншого, колегія суддів вважає можливим, враховуючи нову редакцію Статуту підприємства, зареєстрованого 21 червня 2011 року, замінити найменування позивача на нове - Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство", яке є його правонаступником.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції та Головного управління Державного казначейства України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2010 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: