Справа № 816/1521/16
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 р.Справа № 816/1521/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2017р. по справі № 816/1521/16

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, 3-тя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, в якому просив суд: зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити негайно з часу набрання постановою суду законної сили за період з 02.06.2004 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди;

- зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити негайно з часу набрання постановою суду законної сили на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 02.06.2004 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно індексацію відповідно до Закону України від 03.07.1991 "Про індексацію грошових доходів населення";

- зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити негайно з часу набрання постановою суду законної сили на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 02.06.2004 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно компенсацію відповідно до Закону України від 19.10.2000 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що судовими рішеннями у справі №816/301/16 зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 02.06.2004 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно в розмірі, визначеному частиною 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" з урахуванням посадового окладу, премій всіх видів, доплат за кваліфікаційні класи та всіх видів надбавок. На виконання судових рішень відповідачем 26.08.2016 проведені відповідні виплати. Зауважив, що перерахунок та доплата надбавки за вислугу років впливають на розмір виплачених ОСОБА_1 за спірний період заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Однак відповідач відмовився провести перерахунок відповідних виплат. Окрім того, стверджував, що на недоплачені суми має бути нарахована індексація та компенсація.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за періоди з 02.06.2004 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно заробітну плату за час відпустки, матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди.

Провадження в частині позовних вимог про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час відпустки, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказаний період - закрито.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову в частині закриття провадження у справі та відмови у задоволенні позовних вимог. Прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: Закону України «Про статус суддів», Закону України «Про відпустки», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Постанови Кабінету Міністрів України "Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів" № 2288 від 13.12.1999 р., Постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" № 865 від 03.09.2005 р., з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідачем також подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог, позовну заяву в цій частині залишити без розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм процесуального права, а саме п. 3 ч. 1 ст. 155 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі та відмови у задоволенні позовних вимог, просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржувану постанову в цій частині без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 02.04.2004 по теперішній час працює на посаді судді Оржицького районного суду Полтавської області.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 у справі №816/301/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до ТУДСА, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державного казначейства в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії задоволено частково, зокрема, зобов'язано ТУДСА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 02.06.2004 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно в розмірі, визначеному частиною 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" з урахуванням посадового окладу, в тому числі різниці окладу та додаткового посадового окладу, премій всіх видів, доплат за кваліфікаційні класи та всіх видів надбавок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено /а.с. 26-31/.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 у справі №816/301/16 скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання ТУДСА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 02.06.2004 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно в розмірі, визначеному частиною 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" з урахуванням додаткового посадового окладу. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 змінено шляхом доповнення третього абзацу резолютивної частини тексту постанови словами наступного змісту: "з урахуванням нарахованих та виплачених ОСОБА_1 за цей період сум". В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 у справі №816/301/16 залишено без змін /а.с. 32-35/.

На виконання зазначених судових рішень відповідач здійснив перерахунок та виплату позивачу надбавки за вислугу років за періоди з 02.06.2004 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010.

Посилаючись на те, що перерахунок надбавки за вислугу років впливає на інші види оплати праці (заробітна плата за час відпустки, допомога по тимчасовій непрацездатності, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за періоди з 02.06.2004 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2010 включно заробітну плату за час відпустки, матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди, виходив з того, що надбавка за вислугу років була складовою заробітної плати судді, а отже вона мала враховуватись при розрахунку середньої заробітної плати позивача для оплати часу відпустки та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною п'ятою статті 44 Закону України від 15.12.1992 №2862-XII "Про статус суддів" (чинного на момент виникнення спірних відносин) суддям надається щорічна відпустка тривалістю 30 робочих днів з наданням додаткового посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім того, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 №2288 "Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів" керівникам судів в межах установленого фонду оплати праці надано право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

А відповідно до абзацу першого підпункту 2 пункту 21 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" судді у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п'ятої статті 44 Закону України "Про статус суддів", а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.

Порядок обчислення середньої заробітної плати визначено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, відповідно до пункту 2 розділу ІІ якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Як визначено пунктом 3 розділу ІІІ зазначеного Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Частина перша статті 44 Закону України "Про статус суддів" визначала, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Оскільки надбавка за вислугу років була складовою заробітної плати судді, то вона мала враховуватись при розрахунку середньої заробітної плати позивача для оплати часу відпустки та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про законність та обгрунтованість позовних вимог щодо здійснення перерахунку позивачу заробітної плати за період відпусток, а також проведення перерахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, з урахуванням нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 надбавки за вислугу років за періоди з 02.06.2004 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та за період з 22.05.2008 по 31.12.2010.

Таким чином, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час відпустки, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказаний період, суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги були розглянуті по суті у справі №816/1203/16.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2016, позов ОСОБА_1 у наведеній частині задоволено.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обгрунованим висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час відпустки, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказаний період.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок допомоги по тимчасовій непрацездатності, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент нарахування та виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності надбавка за вислугу років йому не була виплачена та з неї не сплачувались страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, підстави для здійснення перерахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності за періоди з 02.06.2004 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 34 Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю виплачується в розмірі 100 відсотків середнього заробітку (оподатковуваного доходу).

Правила обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності визначені постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266 "Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням".

Згідно з пунктом 7 названої Постанови, середня заробітна плата (грошове забезпечення) застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці" (грошового забезпечення, розмір якого визначається згідно з нормативно-правовими актами, що регулюють порядок та умови його виплати), та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, беручи до уваги те, що на момент нарахування та виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності надбавка за вислугу років йому не була виплачена та з неї не сплачувались страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для здійснення перерахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності за періоди з 02.06.2004 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача провести індексацію доходів, суд першої інстанції виходив з того, що допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не відносяться до об'єктів індексації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об'єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають одноразового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів вважає, що індексація є гарантією мінімізації втрат доходу у зв'язку з несвоєчасною його виплатою та ростом індексу споживчих цін.

Матеріалами справи підтверджено, що у спірний період позивачу нарахована індексація на заробітну плату у межах прожиткового мінімуму у повному обсязі /а.с. 143-163/.

Здійснення індексації складових заробітної плати окремо Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" не передбачено.

Окрім того, відповідно до пункту 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення до об'єктів індексації не відносяться, зокрема: виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати; цільова разова матеріальна допомога.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не відносяться до об'єктів індексації. Таким чином позовні вимоги в цій частині є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, суд першої інстанції виходив того, що у спірних відносинах відсутнє порушення строку нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років як складової заробітної плати судді, у зв'язку з чим відсутні підстави для нарахування компенсації на суму такої надбавки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 названого Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

А згідно статті 3 означеного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Аналізуючи наведені положення Закону, суд зазначає, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати нарахованих грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі, і заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 18.11.2014 у справі №21-518а14, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі - ТУ ДСА України в Полтавській області) добровільно чи на виконання судового рішення.

У постанові від 21.05.2014 у справі №6-43цс14 Верховний Суд України зазначив, що за наявності визначених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 у справі №816/301/16 прийнято у відкритому судовому засіданні та вона набрала законної сили з моменту її проголошення.

Таким чином, обов'язок з нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років у відповідача виник 02.08.2016.

Відповідні виплати за судовими рішеннями у справі №816/301/16 відповідач провів 26.08.2016.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно вказав на те, що у спірних відносинах відсутнє порушення строку нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років як складової заробітної плати судді, у зв'язку з чим відсутні підстави для нарахування компенсації на суму такої надбавки.

Водночас, заробітна плата за час відпустки та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, що є предметом спору у даній справі, на дату розгляду справи судом не нарахована, а тому підстави для здійснення компенсації у цій частині також відсутні.

Щодо вимоги позивача про допуск постанови суду до негайного виконання, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Зважаючи на те, що предмет розгляду даної справи не стосується стягнення з ТУДСА на користь ОСОБА_1 конкретної суми заробітної плати, підстави для допуску постанови до негайного виконання відсутні.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2017 року по справі № 816/1521/16 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2017р. по справі № 816/1521/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Калитка О.М. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 10.05.2017 р.