Справа № 163/3181/16-а,2-а/163/12/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3585/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Шацького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шацького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про зарахування стажу для перерахунку пенсії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 19.12.2016 звернулася в суд з адміністративним позовом до Шацького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу періоду догляду за дитиною до 6 річного віку та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та зарахувати в загальний стаж роботи період з 12.02.1996 по 11.07.1998 починаючи з 09 червня 2016 року.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 07 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано незаконною відмову Шацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області включити ОСОБА_2 в страховий стаж для призначення пенсії період її догляду за дитиною-інвалідом. Зобов'язано Шацьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області зарахувати в страховий стаж для призначення пенсії ОСОБА_2 період її догляду за дитиною-інвалідом з 12.02.1996 по 11.07.1998 і провести відповідний перерахунок, починаючи з 09.12.2016.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Шацьке обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що час (період) догляду, за дитиною-інвалідом підтверджується документами (відомостями) органу, що призначає державну допомогу відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (управління соціального захисту населення за місцем проживання). Вказує, що відомості про період догляду за дитиною-інвалідом від управління соціального захисту населення за місцем проживання в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні.

Таким чином, вважає, що у відповідача була відсутня можливість (відсутні правові підстави) для зарахування до стажу роботи позивача періоду її перебування у відпустці по догляду за дитиною-інвалідом до досягнення нею шестирічного віку.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст. 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що згідно посвідчення серії ААЗ №195273 позивач є пенсіонером за віком.

Відповідно до свідоцтва серії III-ЕГ №267907 встановлено, що у позивачки є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Довідкою Головненської селищної Ради № стверджено, що позивачка доглядала сина до досягнення ним 6-річного віку.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний позивачкою строк співвідноситься із строком здійснюваного нею догляду за дитиною, що відповідно до чинного законодавства має включатись до страхового стажу для призначення пенсії.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 ст. 24 цього Закону встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивач працювала з 01.10.1980 по 15.07.1998 в колгоспі «Росія» в подальшому перейменованого на колгосп «Головненський».

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-12 від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою № 637 від 12.08.1993.

Пунктами 1 і 3 цього Порядку встановлено: - за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється, на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; - у випадках коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Статтею 17 ч. 1 і ст. 56 ч.1, ч.3 ( п.п. «д», «є», «ш») Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до трудового стажу зараховується: робота на підставі трудового договору, час догляду за дитиною інвалідом до 16 років, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення дитиною 3-х річного віку, час навчання у вищих закладах.

Відповідно до довідки Головненської селищної Ради встановлено, що позивачка дійсно народила та виховала сина до 6-річного віку дитину-інваліда.

З копії медичної картки ОСОБА_3 видно, що син позивачки страждав вродженим вивихом лівого стегна і потребував додаткового материнського догляду.

З інформації Шацького ОУПФ від 06.02.2017 встановлено, що відповідно до архівної справи №5234 позивачка в період з 18.11.1994 по 31.12.2006 року отримувала соціальну допомогу на сина-інваліда.

З урахуванням вказаних норм апеляційний суд дійшов висновку про те, що мати дитини-інваліда має право на зарахування в страховий стаж для призначення пенсії період її догляду за дитиною-інвалідом з 12.02.1996 по 11.07.1998, що вірно задоволено судом першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 41 ч. 1, 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Шацького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 07 лютого 2017 року у справі №163/3181/16-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст судового рішення виготовлено 04.05.2017 року