Справа № 201/16741/16-а
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/201/26/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання протиправними дій щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до ЦОУ ПФУ в м. Дніпрі про визнання протиправними дій щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.№3-10).

02.12.2016р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. було відкрито скорочене провадження у адміністративній справі, а 20.12.2016р. - розгляд адміністративної справи призначено в загальному порядку (а.с.№ 21, 27).

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень від 13.02.2017р., позивач в позовній заяві посилається на те, що 28.09.2016р. він звернувся до відповідача з заявою і документами для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». 04.10.2016р. відповідач прийняв рішення про відмову в задоволенні заяви позивача та призначенні пенсії за вислугою років, з посиланням на те, що п. 5 прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ визначено, що з 01.07.2015р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії, зокрема відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Вважає, що рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії за Законом України «Про прокуратуру» прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, тому є протиправним. Просив зобов'язати відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 28.09.2016р., виходячи з розрахунку 88 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданій Дніпропетровською обласною прокуратурою 28.09.2016р. за № 18-17вих16.

Представник позивача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 08.07.2016р. - а.с. № 20) надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Зазначила, що у позивача достатньо стажу для призначення пенсії за законом «Про прокуратуру» в редакції від 14.10.2014р. Справу просила розглянути за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами та за необхідності надала суду право вийти за межі позовних вимог (а.с. № 46).

Представник відповідача Орловська О.В. (діє на підставі довіреності від 26.01.2017р. - а.с. № 48) в судове засідання надала заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених в запереченнях від 15.12.2016р. Справу просила розглянути без її участі та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 47).

В поданих до суду запереченнях від 15.12.2016р., підписаних начальником ЦОУ ПФУ в м. Дніпропетровську Кучер Т.П., відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1, посилаючись на те, що з наданих позивачем до Управління документів, вбачається, що стаж роботи позивача на посадах, які зараховуються до вислуги років, становить 17 років 9 місяців 28 днів, з них стаж роботи на посадах прокурорів становить 9 роки 8 місяці 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697-VII від 14.10.2014р.).

За таких обставин, на підставі ст. 41 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, ознайомившись із матеріалами справи вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково. При цьому, на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимоги, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та його представник не заперечував проти цього.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 28.09.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою та документами для призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», в чому позивачеві було відмовлено згідно з ч. 5 «Прикінцевих положень» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII та у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років (а.с. № 11 - 12).

04.10.2016р. відповідач прийняв рішення про відмову в задоволенні заяви позивача та призначенні пенсії за вислугою років, з посиланням на те, що п. 5 прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ визначено, що з 01.06.2015р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії, зокрема, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» (а.с. № 10).

Однак позивач вважає, що він набув право на пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991р., оскільки він діяв на час прийняття його на роботу в органи прокуратури та подальшої роботи там. Крім того, вказана стаття, в цій редакціє, має найширші гарантії соціального захисту, гарантовані державою.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З листопада 1991р. питання пенсійного забезпечення осіб, які займали прокурорські посади врегульовувалося Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р.

Згідно з пунктом 5 «Прикінцевих Положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015р., у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи вищезазначені норми, можна зробити висновок, що у зв'язку з неприйняттям до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, пенсії повинні призначатися на загальних підставах.

14.10.2014р. було прийнято Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII, статтею 86 якого врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).

Враховуючи те, що Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII вступив в силу пізніше, ніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а також те, що цей закон є спеціальним законом, який регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури, підстави для застосування відповідачем положень пункту 5 «Прикінцевих Положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» відсутні.

Слід також зазначити, що в рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999р. (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002р. (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у вищезазначених органах пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, у тому числі і після закінчення служби.

Виходячи з вищезазначеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013р. (справа № 21-348а1), від 17.12.2013р. (справа № 21-445а13), від 06.10.2015р. (провадження № 127/11720/14-а).

У рішенні Конституційного Суду України № 1-9/2015 від 13.05.2015р. зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення ( пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005р. чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007р. зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», роз'яснено, що оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції України та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію України як акт прямої дії.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За даними трудової книжки позивача, до спеціального стажу на прокурорських посадах включено періоди його роботи в: органах прокуратури Дніпропетровської області на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора та слідчого прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська, прокурора відділу, старшого прокурора відділу прокуратури області, прокурора району, заступника прокурора області за період з 03.07.1995р. по 30.10.2007р., тобто загальний стаж становить 12 років 03 місяців 27 днів; апараті Верховної Ради України народним депутатом за період з 23.11.2007р. по 12.12.2012р., загальний стаж 05 років 19 днів; органах прокуратури Дніпропетровської області першим заступником прокурора області з 05.02.2016р. по 08.08.2016р., загальний стаж 06 місяців 03 дні (а.с. № 7-8).

Відповідно до п. 1 ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність. За таких обставин, позивач вважає, що є всі наявні правові підставі для включення до 20-річного стажу моєї роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, половини строку навчання у Дніпропетровському державному університеті як у вищому юридичному навчальному закладі.

З огляду на положення Закону України «Про вищу освіту», до спеціального стажу на прокурорських посадах слід зараховувати половину строку його навчання за спеціальністю «Правознавство» у Дніпропетровському державному університеті, в якому позивач проходив навчання з 01.09.1990р. по 09.06.1995р., що підтверджується копією диплому та додатку до нього ( а.с. № 18-19), який становить 02 роки 04 місяці 23 дні.

Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення повноважень на виборній посаді народного депутата України 12.12.2012р., у зв'язку з припиненням повноважень Верховної Ради України шостого скликання, позивач звернувся до Генеральної прокуратури України з вимогою поновити його на посаді заступника прокурора Дніпропетровської області, як це передбачено діючим законодавством України. В супереч його вимогам Генеральна Прокуратура України листом від 30.01.2013р. №11-11 Звих-13 відмовила йому у допуску до виконання зазначених службових обов'язків у зв'язку з відсутністю вакантної посади заступника прокурора Дніпропетровської області. Натомість, його було прийнято на адміністративну посаду першого заступника прокурора Дніпропетровської області в загальному порядку з 05.02.2016р. на підставі повторного звернення позивача ( а.с. № 39).

Так, згідно ст. 118 КЗпП України «Працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, ... надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації». Такі положення трудового законодавства знайшли своє відображення у положеннях Закону України «Про статус народного депутата України», згідно ч. 4, 7 ст. 20 якого встановлено, що «Народному депутату після закінчення строку його повноважень надається попередня робота (посада)», «з працівником, якого в порядку заміщення взято на посаду, що її займав народний депутат, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається при поверненні народного депутата на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень народного депутата». Зазначені вище статті КЗпП України та ЗУ «Про статус народного депутата України» кваліфіковані як гарантії прав позивача: «гарантії трудових прав народного депутата України», «гарантії для працівників, обраних на виборні посади», тобто це забезпечені зобов'язання держави.

Виходячи зі змісту ст. 9 ЗУ «Про державну службу», регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури здійснюється відповідно до Закону «Про державну службу», якщо інше не передбачено Законом України «Про прокуратуру». Отже, перебування на адміністративній посаді заступника прокурора Дніпропетровської області є державною службою в розумінні ЗУ «Про державну службу». Пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМУ № 283 від 03.05.1994р., встановлено, що «до стажу державної служби включається також період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишився у трудових відносинах з державним органом». Період вимушеного прогулу особи з вини органу-роботодавця є періодом перебування з таким органом у трудових відносинах.

Таким чином, період вимушеного прогулу з 30.01.2013р. по 04.02.2016р. є періодом перебування позивача з прокуратурою Дніпропетровської області у трудових відносинах, коли він фактично не працював з поважних причин. Відповідно, цей період підлягає зарахуванню до стажу перебування на прокурорській посаді, як це визначено статтею 56 ЗУ «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, який діяв в період його вимушеного прогулу. Таким чином, зарахуванню до спеціального стажу підлягає 03 роки 06 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011р. - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011р. по 30 вересня 2012р. - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012р. по 30 вересня 2013р. - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013р. по 30 вересня 2014р. - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014р. по 30 вересня 2015р. - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015р. по 30 вересня 2016р. - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Як вбачається з ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» визначено поняття статусу прокурора та наведено перелік посад, необхідних для отримання стажу роботи прокурорів.

Як вбачається з документів, наданих позивачем його стаж роботи для призначення пенсії за вислугою років складається з 20 років 10 місяців (позивачем помилково зазначено 11 місяців) 25 днів (період роботи у органах прокуратури та на виборних посадах) та 02 роки 04 місяці 23 дні (половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі). Загальний страховий стаж становить 23 роки 03 місяці (позивачем помилково зазначено 4 місяці) 18 днів.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача, стаж роботи на посадах прокурора становить 9 років 1 місяць 27 днів та 6 місяців 3 дня, крім того, до даного стажу слід зарахувати 3 роки 6 днів вимушеного прогулу, оскільки через відсутність вакантної посади (що підтверджується листом Генеральної Прокуратури України від 30.01.2013р.) позивач був позбавлений можливості працювати на посаді після закінчення повноважень на виборній посаді народного депутата України. Таким чином, загальний стаж на посадах прокурора для позивача становить 12 років 8 місяців 6 днів, що є достатнім для призначення йому пенсії на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить призначити йому пенсію на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 28.09.2016р., проте, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії набув чинності Закон України «Про прокуратуру», в редакції від 14.10.2015р., в якому ст. 86 передбачено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури., а тому підстав для призначення пенсії на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991р. немає.

З огляду на те, що відмова відповідача стосується непризначення пенсії на підставі чинного Закону України «Про прокуратуру» (а.с. № 10), то суд вважає за можливе вийти за межі заявлених позовних вимог (представник позивача в наданій суду 20.04.2017р. надала суду таке право), оскільки це необхідно для повного захисту прав позивача, та розглянути справу з урахуванням положень ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 14.10.2015р. набрала законної сили, та має застосовуватися при призначенні, виплаті та визначені розміру пенсії.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що у позивача наявний достатній загальний стаж та прокурорський стаж для призначення йому пенсії, то дії відповідача щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», який є чинним є протиправними, а вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими так само, як і вимоги про зобов'язання ЦОУПФУ у м. Дніпрі призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію.

При визначені періоду, з якого слід здійснювати перерахунок та виплату пенсії, суд виходить з положень ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Приймаючи до уваги, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 28.09.2016р., то виплату пенсії слід проводити з 01.10.2016р.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 01 жовтня 2016р. у розмірі, встановленому Законом з урахуванням заробітної плати, вказаної в довідці, виданій Дніпропетровською обласною прокуратурою від 28.09.2016р. за № 18-17вих16. В іншій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

На підставі ст. 94 КАС України, у зв'язку із частковим задоволенням адміністративного позову (відмова стосується лише періоду проведення перерахунку та Закону, який підлягає застосуванню), то суд вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову, в розмірі 1102грн. 40коп. (а.с.№2).

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про прокуратуру», який набрав законної сили 15.07.2015р., ЗУ «Про державну службу», ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. , ст.ст. 6, 11, 41, 69, 71, 94, 99, 159, 161 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання протиправними дій щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 01 жовтня 2016р. у розмірі, встановленому Законом з урахуванням заробітної плати, вказаної в довідці, виданій Дніпропетровською обласною прокуратурою від 28.09.2016р. за № 18-17вих16.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову в розмірі 1102грн. 40коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.В. Ткаченко