Справа № 264/297/17
Суддя: Литвиненко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/297/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2017 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області в особі судді Литвиненко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора першої роти батальйону Управління патрульної поліції в м.Сєвєродонецьку рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що на підставі постанови серії АР №696835 від 28.12.2016 року інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Сєвєродонецьку ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП на нього було накладено штраф у розмірі 255 грн. Згідно із зазначеною постановою він, 28.12.2016 року об 10-30 годині, керуючи автомобілем НОМЕР_1, був зупинений рядовим поліції ОСОБА_2 в м.Сєвєродонецьку Луганської області за порушення п. 15.4 ПДР України, а саме: здійснення зупинки транспортного засобу на проїзній частині у другому ряді. Так, позивач вказує, що він 28.12.2016 року, рухаючись по пр.Гвардійському у м.Сєвєродонецьку, вирішив здійснити зупинку на площі. Увімкнувши показник правого повороту та рухаючись повільно, оскільки була ожеледь, та впевнившись у безпечності маневру, намагався припаркуватись, проте його випередив автомобіль НОМЕР_2 та зайняв останнє вільне місце на парковці. Він, будучі не місцевим мешканцем, щоб не створювати аварійну обстановку на дорозі, вирішив спитати у патрульних поліцейських де знаходиться найближча стоянка, які у той час стояли близько 5 метрів позаду нього. Поте, не встигнувши зупинити автомобіль, до нього підійшов патрульний та повідомив, що він порушив правила та зупинив свій автомобіль у другому ряду. Він повідомив поліцейському, що не за своєю волею змушений був зупинити свій транспортний засіб у другому ряду, оскільки останнє вільне місце було зайнято прямо перед ним, а він, з метою уникнення аварійної ситуації, знаходячись в стані крайньої необхідності, вимушений був зупинити автомобіль у вказаному місці. Двигун він не глушив і планував одразу почату рух, як впевнився би у безпечності вказаного маневру. Крім того, він повідомив працівника патрульної поліції про те, що не є місцевим мешканцем та знаходився у м.Сєвєродонецьк за службовим завданням з ціллю проведення обшуків спільно із співробітниками СБУ в Донецькій області на підставі ухвали суду. Із цією постановою він не згодний, оскільки відповідачем незаконно, без складання протоколу було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, а також неповно та необєктивно досліджені всі обставини справи. Просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АР №696835 від 28.12.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнав, оскільки постанова про притягнення ОСОБА_1 є законною. Так, 28.12.2016 року під час несення служби в м.Сєвєродонецьку, приблизно о 10-30 годині встановив порушення п.15.4 ПДР України, а саме транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди, водієм транспортного засобу «Nissan Qashqai» державний номерний знак НОМЕР_3 під керування водія ОСОБА_1 Під час спілкування з водієм, останній спочатку не заперечував, що він став з порушення ПДР України, після чого його було ознайомлено з правами, а потім водій заявив,, що діяв у стані крайньої необхідності оскільки не знає міста, заперечував своє порушення, але факт порушення п.15.4 ПДР України підтверджено відеозаписом зі службової нагрудної камери закріпленої на форменому одязі патрульних поліцейських. Однак доводи позивача в обґрунтування вимушеної зупинки, вчиненої в стані крайньої необхідності не узгоджуються з вимогами ст. 17 КУпАП, оскільки та обставина, що позивач здійснив зупинку вимушено через незнання міста, не є такою, що перешкоджала позивачу після виявлення такої несправності продовжити рух та здійснити зупинку з урахуванням дорожніх знаків та правил зупинки, встановлених ПДР України. Згідно ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, а відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР України в тому числі за ч.1 ст. 122 КУпАП. Враховуючи вимоги процесуального законодавства, ним була розглянута справа про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та винесена постанова серії АР №696835 від 28.12.2016 року. Просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, а розгляд справи проводити за відсутністю відповідача.

В звязку з неявкою сторін суд, у відповідності до ч. 4 ст. 128 КАС України вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та відповідно до ст.41 КАСУ фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи органу внутрішніх справ у справах про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено, зокрема, в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних повноважень.

Аналізуючи ці норми законодавства, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами органів внутрішніх справ, які зобовязані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до постанови серії АР №696835 від 28.12.2016 року, винесеної інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Сєвєродонецьку ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП, встановлено що 28.12.2016 року об 10-30 годині, ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м.Сєвєродонецьку Луганської області порушив п. 15.4 ПДР України, а саме: здійснив зупинку транспортного засобу на проїзній частині у другому ряді.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 15.4 Правил дорожнього руху України транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

З прийняттям Закону України «Про національну поліцію» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року законодавцем було внесено зміни до статті 258 КУпАП та викладено її в наступній редакції: «Протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже внаслідок прийняття в липні 2015 року відповідних змін до діючого законодавства суттєво змінилися положення статті 258 КУпАП, які чітко встановили право уповноваженим працівникам Національної поліції не складати протокол при вчиненні адміністративного правопорушення, розгляд яких віднесено до їх компетенції, а також право на винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення саме на місці їх вчинення (ч.4 ст. 258 КУпАП).

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Позивач в своєму позові вказує, що посадовою особою відповідача в порушення вимог процесуального законодавства не складався протокол про адміністративне правопорушення, однак відповідно до вимог статті 258 КУпАП в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення не повинен складатися.

В матеріалах справи маються пояснення позивача, надані інспектору поліції 28.12.2016 року, відповідно до яких останній вказував, що він 28.12.2016 року, рухаючись по пр.Гвардійському у м.Сєвєродонецьку, вирішив здійснити зупинку на площі. Увімкнувши показник правого повороту та рухаючись повільно, оскільки була ожеледь, та впевнившись у безпечності маневру, намагався припаркуватись, проте його випередив автомобіль НОМЕР_2 та зайняв останнє вільне місце на паркові. Він, будучі не місцевим мешканцем, щоб не створювати аварійну обстановку на дорозі, вирішив спитати у патрульних поліцейських де знаходиться найближча стоянка, які у той час стояли близько 5 метрів позаду нього. Поте, не встигнувши зупинити автомобіль, до нього підійшов патрульний та повідомив, що він порушив правила та зупинив свій автомобіль у другому ряду. Він повідомив поліцейському, що не за своєю волею змушений був зупинити свій транспортний засіб у другому ряду, оскільки останнє вільне місце було зайнято прямо перед ним, а він, з метою уникнення аварійної ситуації, знаходячись в стані крайньої необхідності, вимушений був зупинити автомобіль у вказаному місці. Двигун він не глушив і планував одразу почату рух, як впевнився би у безпечності вказаного маневру.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач як в своєму позові, так і в письмових поясненнях вказував, що він не знаючи міста, намагався припаркувати свій автомобіль, однак перед ним останнє місце парковки зайняв інший автомобіль, а тому він зупинившись на проїзній частині, вирішив запитати у поліцейських про місце іншої парковки. Він пояснив поліцейським, ситуацію, яка з ним трапилась та повідомив, що не є місцевим мешканцем, а тому вчинив правопорушення в стані крайньої необхідності.

В судовому засіданні були оглянуті матеріали відео - фіксації правопорушення надані відповідачем, та з даного відео вбачалось, що дійсно автомобіль НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 стояв на проїзній частині, що дійсно є порушенням п. 15.4 ПДР України. Однак з відео встановлено, що позивач дійсно пояснював інспекторам поліції, що він не місцевий житель та намагався припаркуватись, однак місце на стоянці зайнято, а тому він вирішив запитати в поліцейських про маршрут його руху, при цьому його автомобіль був розташований так, що не створює перешкод для руху попутного транспорту.

Крім того, факт того, що позивач не є місцевим жителем м.Сєвєродонецьк та знаходився у місті за службовим завданням підтверджується копією його паспорту ВК №030210, з якого вбачається, що останній зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, а також копією протоколу обшуку від 28.12.2016 року та інформаційним листом з сайту Прокуратури Донецької області, з яких вбачається, що дійсно позивач 28.12.2016 року в м.Сєвєродонецьк разом із співробітниками СБУ в Донецькій області та працівниками фіскальної служби проводив обшуки за кримінальним провадженням за фактом ухилення від сплати податків.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор постанови про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з її сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення. В цьому звязку ЄСПЛ у справі «Матицина проти Росії» (Скарга № 58428/10) нагадав, що важливим елементом справедливого кримінального процесу є конфронтація (очна ставка) обвинуваченого і свідка «в присутності судді, який буде виносити рішення по справі», для того щоб суддя заслухав свідка безпосередньо, споспостерігав за його поведінкою і сформував думку щодо його надійності. (Див. «PK проти Фінляндії» (рішення) (PK v. Finland (dec.)), № 37442/97, 9 липня 2002 роки; див. також, mutatis mutandis (з відповідними змінами), «Мілан проти Італії» (рішення) (Milan v. Italy (dec.)), № 32219/02, 4 грудня 2003 року; рішення у справі "Піткянен проти Фінляндії» (Pitkanen v. Finland), № 30508/96, п.п. 62-65 9 березня 2004 року; див. також рішення у справі "Пічугін проти Росії» (Pichugin v. Russia), № 38623/03, п. 199, 23 жовтня 2012 року; і, mutatis mutandis (з відповідними змінами), постанову по справі «ОСОБА_3 проти Росії» (Valeriy Lopata v. Russia), № 19936/04, п. 128, 30 жовтня 2012 року).

Із письмових пояснень позивача від 28.12.2016 року та відеозапису суд вбачає, що позивач пояснював їм про свою зупинку, однак дані пояснення при розгляді справи відповідачем враховані не були.

Таким чином, відповідач повинен був врахувати вищевказані обставини, які зумовили порушення ПДР України з боку позивача, що ним в порушення п.7 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року N 1395 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853 зроблено не було.

Статтею 18 КУпАП передбачено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

У разі крайньої необхідності відбувається зіткнення двох інтересів: загроза заподіяння шкоди одним охоронюваним законом інтересам усувається шляхом заподіяння шкоди, хоча й меншої, іншим.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач не будучи місцевим жителем, намагався припаркуватись, однак місце на стоянці перед ним було зайнято іншим автомобілем, в звязку з чим, він вирішив запитати в поліцейських про маршрут його руху та зупинився попереду патрульних, при цьому його автомобіль був розташований так, що не створює перешкод для руху попутного транспорту або аварійної обставноки.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач заперечує проти винесеної постанови, оскільки вважає, що інспектором поліції при її винесенні не були враховані всі обставини справи, справа розглянута однобічно.

Враховуючи те, що ч.2 ст.71 КАС України встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються і повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії, бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує, суд враховуючи вище зазначені обставини вважає, що позивач у даному випадку діяв у стані крайньої необхідності, а тому відповідач повинен був застосувати до дій позивача ст.18 КУпАП.

Суд вважає, що відповідач не виконав вимоги ст.247 КУпАП, відповідно до яких провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що всупереч вимогам ст.252 КУпАП відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яке не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та без урахування всіх вимог закону.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а адміністративна справа - закриттю, оскільки відповідачем не надано суду достатньо доказів, які б вказували на наявність умислу у діях позивача щодо вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 41, 70, 71, 159, 162, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора першої роти батальйону Управління патрульної поліції в м.Сєвєродонецьку рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 696835 від 28.12.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ст. 122 ч.1 КУпАП, винесену інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м.Сєвєродонецьку ОСОБА_2, скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП - закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду України через Іллічівський районний суд м. Маріуполя з одночасним надсиланням її копії особою, що її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Н. В. Литвиненко