Справа № 813/2696/16
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/8151/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Гулида Р.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2016 року в справі №813/2696/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Універсальна» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про скасування постанови,

встановив:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Універсальна» (надалі позивач; ТзОВ «Лізингова компанія «Універсальна») звернулося в суд з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі відповідач; Нацкомфінпослуг) про скасування постанови №406/16/03/01-ЛК від 08.07.2016 про застосування штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач заповнив звітність за 1 квартал 2016 року відповідно до Методичних рекомендацій щодо складання лізингодавцями квартальної звітності з надання послуг фінансового лізингу, а тому відповідачем протиправно застосовано до позивача штрафні санкції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Нацкомфінпослуг подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні даної постанови було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, зокрема, на те, що невідповідність показників у звітності за 1-ий квартал 2016 року можна вважати порушенням у сфері надання фінансових послуг, а інформація, що подана позивачем у звітності відповідно до пункту 5.8. порядку суперечливою та такою, що не відповідає чинному законодавству.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

15 червня 2016 року заступником начальника відділу пруденційного нагляду за фінансовими компаніями ОСОБА_2 та головним спеціалістом відділу пруденційного нагляду за фінансовими компаніями департаменту регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг фінансовими компаніями ОСОБА_3 складено акт про правопорушення, вчинені ТзОВ «Лізингова компанія «Універсальна» на ринку фінансових послуг № 406/16/03-ЛК.

В акті перевірки вказано, що за результатами перевірки звітних даних позивача за 1 квартал 2016 року було встановлено порушення вимог абзацу 5 пункту 5.7. розділу 5 та пункту 5.8. розділу 5 Порядку надання звітності фінансовими компаніями, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або Нацкомфінпослуг можливість надавати послуги з фінансового лізингу, а саме: вартість предмету лізингу (за звітний період) в таблиці «Інформація про вартість активів, щодо яких укладені договори лізингу» Довідки про обсяг та кількість наданих фінансових послуг за договорами фінансового лізингу (надалі Довідка) складає 7 517 тис. грн. За даними, що зазначені в таблиці «Інформація про джерела фінансування нових договорів лізингу» Довідки - 7 307 тис. грн. В графі «Розмір фінансового активу у грошовому виразі (тис. грн.), що є предметом договору(ів)» Довідки про обсяг та кількість укладених та виконаних договорів з надання фінансових послуг значиться 7 517 тис. грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем винесено постанову № 406/16/03/01-ЛК від 08.07.2016 про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, в розмірі - 1 700,00 грн.

Таким чином, в акті перевірки та в постанові про накладення штрафу зазначено, що ТзОВ «Лізингова компанія «Універсальна» до Нацкомфінпослуг надало суперечливі звітні дані за 1 квартал 2016 року.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №406/16/03/01-ЛК від 08.07.2016 про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, ґрунтується на формальних обставинах, які не підтверджені жодним нормативно-правовим актом в частині заповнення та подання звітності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з наступних мотивів.

Згідно пункту 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070, основними завданнями Нацкомфінпослуг є здійснення, в межах своїх повноважень, державного регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг і дотриманням законодавства у відповідній сфері, а також захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування у межах своїх повноважень заходів впливу з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг.

Порядок та особливості заповнення форм звітності передбачено Методичними рекомендаціями щодо складання лізингодавцями квартальної звітності з надання послуг фінансового лізингу (надалі - Рекомендації).

В підпункті 2.2.1. пункту 2.2. розділу 2 Рекомендації зазначено, що в таблиці «Інформація про вартість активів щодо яких укладені договори лізингу»: а) нові договори лізингу - це договори фінансового лізингу, за якими було здійснено відвантаження (передача лізингоотримувачу) об'єктів лізингу (право власності на які мають лізингодавці) в звітному періоді. Угоди, які були лише підписано, або по яких було лише отримано авансовий платіж від лізингоотримувача, в звіт не включаються до моменту фактичної передачі об'єкта.

У стовпчику «вартість предмета лізингу (за звітний період)» вказується вартість переданих об'єктів лізингу з ПДВ згідно з договорами лізингу, укладеними у звітному кварталі та в підпункті 2.1.3. пункту 2.1. розділу 2 зазначено, що у стовпчику «Розмір фінансового активу у грошовому виразі (тис. грн.), що є предметом договору(ів)» вказується вартість переданих об'єктів лізингу з ПДВ згідно з договорами лізингу за звітний квартал.

Матеріалами справи підтверджується, що у звітності за 1-ий квартал 2016 року позивач зазначив фактично відвантажених/переданих обєктів лізингу з ПДВ згідно з договорами фінансового лізингу на суму 7 517 тис. грн. Ця сума облікована в бухгалтерському обліку та відображена у фінансовій звітності позивача на підставі підписаних актів приймання-передачі предметів лізингу та видаткових накладних за договорами.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач правомірно зазначив саме таку суму.

У підпункті 2.2.3. пункту 2.2. розділу 2 Рекомендації зазначено, що в таблиці «Інформація про джерела фінансування нових договорів лізингу» вказується у відповідному рядку сума коштів від певного джерела фінансування, що використовувалася на придбання відвантажених/переданих лізингоотримувачу об'єктів лізингу протягом звітного періоду (власні кошти лізингодавця, комерційні кредити і т.п..

Таким чином, суд першої інстанції підставно вказав про правомірність зазначення позивачем у звітності за 1-й квартал 2016 року фактичне придбання об'єктів лізингу згідно з договорами купівлі-продажу на суму 7 307 тис. грн. Ця сума облікована в бухгалтерському обліку та відображена у фінансовій звітності позивача на підставі підписаних актів приймання-передачі товарів та видаткових накладних за договорами купівлі-продажу.

Погоджується колегія суддів і з тим, що оскільки придбання об'єктів лізингу позивачем здійснюється за договорами купівлі-продажу у продавців/виробників, а не за договорами лізингу, то сума джерел фінансування, що використовувалася на придбання об'єктів лізингу відповідно відповідає загальній вартості придбаних об'єктів лізингу за договорами купівлі-продажу, а не за договорами лізингу.

Позивач зазначає, що різницею між вартістю відвантажених/переданих об'єктів лізингу за договорами лізингу і вартістю придбаних об'єктів лізингу за договорами купівлі-продажу за 1-й квартал 2016 року є націнка позивача в сумі 210 тис, грн., що облікована в фінансовій звітності як дохід позивача, що суд вважає цілком правомірним та співмірним із принципами господарювання.

Тому невідповідність показників у звітності за 1-й квартал 2016 року не можна вважати порушенням у сфері надання фінансових послуг, а інформація, що подана позивачем у звітності відповідно до пункту 5.8. Порядку є порівнюваною й несуперечливою та такою, що не суперечить чинному законодавству.

Крім того, Рекомендаціями не визначено, що сума джерел фінансування нових договорів лізингу за звітний період (в звітності це таблиця «Інформація про джерела фінансування нових договорів лізингу» Довідки, що подавалась до Нацкомфінпослуг) повинна дорівнювати сумі вартості предметів лізингу, по яких відвантажено/передано об'єкти лізингу та відповідно укладено нові договори фінансового лізингу за звітний період (в звітності це таблиця «Інформація про вартість активів, щодо яких укладені договори лізингу»).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №406/16/03/01-ЛК від 08.07.2016 про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг ґрунтується на формальних обставинах, які не підтверджені жодним нормативно-правовим актом в частині заповнення та подання звітності.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2016 року в справі №813/2696/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст ухвали складено 04.05.17.