Справа № 809/1570/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 рокуЛьвів№ 876/1434/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Тисменицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги,

встановив:

16.11.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (далі ФОП ОСОБА_6М.) звернулась у суд із адміністративним позовом до Тисменицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.11.2016 №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, рішення № НОМЕР_4 від 01.11.2016 про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_5 із сплати єдиного внеску від 01.11.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем за наслідками проведення планової перевірки ФОП ОСОБА_6 за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 встановлено факти заниження ним чистого оподатковуваного доходу з податку на доходи фізичних осіб у 2014 та 2015 роках. Позивач вважає висновки відповідача протиправними, оскільки такі спростовуються первинними документами, які підтверджують понесені позивачем витрати у звязку з придбанням товарно-матеріальних цінностей та на підставі яких ОСОБА_6 було сформовано витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування з податку на доходи фізичних осіб.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Із постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною та необґрунтованою, так як винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що висновки викладені в акті про безпідставне включення до витрат «піни монтажної» та не включення в дохід суми по господарських операціях з ТзОВ «МБК Станіславів» є необґрунтованими та спростовуються первинними бухгалтерськими документами. Крім того, в акті перевірки не відображено конкретні порушення, які б містили систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового законодавства. Результати документальної перевірки оформлено в Акті без групування за окремими видами податків і зборів та у розрізі податкових періодів, без чіткого викладу змісту порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, без зазначення періоду в якому здійснено це порушення, що унеможливлює надати обґрунтовані заперечення в розрізі податків, періодів та конкретних контрагентів.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити.

Представники відповідача апеляційну скаргу заперечили, просять відмовити у її задоволенні.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_6 02.02.2007 зареєстрована як фізична особа-підприємець та з цього часу перебуває на податковому обліку у Тисменицькій ОДПІ, як платник податків.

У період з 19.09.2016 по 07.10.2016 посадовими особами Тисменицької ОДПІ на підставі наказу № 187 від 09.09.2016 та № 197 від 29.09.2016, направлення № 95 від 19.09.2016 проведено планову документальну перевірку субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 до 31.12.2015, дотримання вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску за цей же період.

За наслідками перевірки відповідачем 17.10.2016 складено акт за № 814/130/НОМЕР_6 у якому зафіксовані наступні порушення:

- ст. 177 ПК України, внаслідок чого донараховано податку з доходів фізичних осіб в сумі 63397,05 грн; донараховано військового збору в сумі 6339,75 грн.

- п. 198.1, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 201.11 ст. 201 ПК України , внаслідок чого за перевірений період занижено суму податкового зобовязання на 453 350 грн;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 1 п. 3 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», за 2014 рік в сумі 54200,33 грн та за 2015 рік у сумі 92458,14 грн.

На підставі цього акту перевірки, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 01.11.2016 за № НОМЕР_1, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2, згідно яких фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб відповідно: на суму 57797,44 грн (33027,16 грн - за основним платежем та 24770,28 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями); 3647,25 грн (2917,80 грн - за основним платежем та 729,45 грн за штрафними (фінансовими) санкціями) та 510 грн - штрафних (фінансових) санкцій.

Також, відповідачем визначено розмір єдиного внеску у сумі 76402,76 грн., що підлягає сплаті ОСОБА_6, як платником єдиного внеску, про що виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.11.2016 на донараховану суму єдиного внеску, а згідно рішення № НОМЕР_4 від 01.11.2016 застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 7194,73 грн за донарахування фіскальним органом єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволеним бути не може, оскільки позивачем безпідставно включено до складу валових витрат у 2014 році витрати у сумі 157197,00 грн. та у 2015 році витрати у сумі 79562,00 грн, які не підтверджені належними первинними документами та не повязані з провадженням господарської діяльності. Наведене вплинуло на визначення чистого оподатковуваного доходу та призвело до його заниження, а відтак відповідачем правомірно прийняті податкові повідомлення-рішення. Порушення позивачем вимог п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8 , п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» призвело до невірного нарахування єдиного внеску, заниження доходу на який нараховується єдиний внесок, а відтак контролюючим органом правомірно донараховано єдиний внесок та прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого позивачем єдиного внеску.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) - контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 86.1. ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються, зокрема у формі акта.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (ст. 86.10 ПК України).

Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за № 607/23139, затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами (далі - Порядок), відповідно до пункту 1.5 яких визначено, що Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктом 1.7. Порядку передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Загальні положення акта документальної планової перевірки (відповідні додатки до загальних положень) повинні містити дані, які визначені у п. 2.3.1. Порядку.

У п. 2.3.2.1. Порядку визначено, що результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків і зборів та у розрізі податкових періодів. У цій частині акта (довідки) перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або не встановлення порушень. При цьому до акта (довідки) перевірки додаються відповідні аналітичні таблиці.

Пунктом 2.3.2.2. Порядку передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

- у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Відповідно до п. 2.4. у висновку акта (довідки) документальної перевірки зазначаються:

2.4.1. Узагальнений опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень;

2.4.2. Виявлені порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, відображаються у гривнях у розрізі податків та зборів з розбивкою за роками та податковими періодами у межах періоду, що перевіряється.

Розділом ІІІ Порядку передбачено, що до Акту перевірки додаються інформативні додатки документальної перевірки, які повинні відображати відомості або таблиці в яких згруповані факти порушень.

Зі змісту наведених правових норм слідує, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів. А результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства повинні групуватися за окремими видами податків і зборів та у розрізі податкових періодів.

Як вбачається з Акту перевірки та встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем при проведенні перевірки грубо порушені вимоги Порядку, а саме не відображено конкретні порушення, які б містили систематичний виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового законодавства, без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів, результати документальної перевірки оформлено в Акті без групування за окремими видами податків і зборів та у розрізі податкових періодів, без чіткого викладу змісту порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, без зазначення періоду (місяця, кварталу) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено порушення, без зазначення первинних документів, на підставі яких підтверджується наявність факту порушення, що унеможливлює встановити порушення в розрізі податків, періодів та конкретних контрагентів.

Натомість, позивачем на вимогу контролюючого органу було надано усі необхідні первинні документи, щодо фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_6 за період 2014-2015 років (а.с. 59-61 т. 1).

Як встановлено судом першої інстанції, фізична особа підприємець ОСОБА_6 здійснює діяльність на загальній системі оподаткування та протягом періоду з 01.01.2014 по 31.12.2015 проводила наступні види господарської діяльності: ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, неспеціалізована оптова торгівля, установлення столярних виробів, механічне оброблення металевих виробів, діяльність посередників у торгівлі деревиною, надання послуг перевезення речей (переїзду), вантажний автомобільний транспорт, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, виробництво металевих дверей і вікон.

Із акту перевірки вбачається, що основними контрагентами - постачальниками позивача у період з 01.01.2014 по 31.12.2015 були: ТзОВ «Бусел-Прикарпаття» (постачання скла), ТзОВ «Технорейл» (постачання металопластикових виробів), ТзОВ «Профігруп Україна» (постачання фурнітури та додатку), ТзОВ «Колійна техніка» (постачання металу), ТзОВ «Октава Пласт» (постачання метало пластикових виробів та фурнітури), ТзОВ «Радоніт-А» (додаткові матеріали), ПрАТ «ІФ ЛРЗ» ( надання послуг по обробці металу).

Як пояснили у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідача та вбачається із письмових заперечень на апеляційну скаргу, за результатами перевірки правильності визначення оподаткованого доходу ФОП ОСОБА_6 встановлено розбіжність за 2014 рік у сумі 26662 грн та за 2015 рік у сумі 194520 грн, яка утворилась внаслідок того, що позивачем до складу витрат за 2014 рік безпідставно включено придбані матеріали без підтвердження первинними документами використання в господарській діяльності, а саме: піну монтажну, яка не використовується для виготовлення металопластикових виробів, а тільки для їх монтажу; витрати на оплату електроенергії та оренди приміщення у ПрАТ «ІФ ЛРЗ»; витрати на придбання товарів (мішки, цемент, рукавички, куртки) в ПП «Таклес», ПАТ «ІФ Цемент», ПП «Спецодяг-2010», ПП «ВАТ ІЗАР» без підтвердження їх використання в господарській діяльності; витрати на виготовлення металопластикових виробів, які ще не реалізовані (не має накладних). У 2015 році ФОП ОСОБА_6 до складу витрат безпідставно включено 7932 грн за піну монтажну, яка включена до попередньої калькуляції вартості продукції (виготовлення металопластикових вікон та конструкцій), та яка не використовується для виготовлення метало пластикових виробів, а лише для їх монтажу та не включено до валового доходу 186588 грн з господарських операцій від реалізації ТОВ «МКБ Станіслав» металопластикових конструкцій згідно договору купівлі-продажу № 01/10 від 01.10.2011 із додатками.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вищевикладені твердження відповідача не знайшли свого відображення в Акті перевірки № 814/130/НОМЕР_6 «Про результати планової документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 реєстраційний номер НОМЕР_6 за період з 01.01.2014 до 31.12.2015, дотримання вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску за період з 01.01.2014 до 31.12.2015». А саме акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому використовується контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобовязань.

Оскільки, судом першої інстанції, ні контролюючим органом не проаналізовано первинні документи, які містяться в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності визначених пп. 138.1.1. п.138.1 ст.138 ПК України.

Відповідно до ст. 138 ПК України до складу валових витрат включаються витрати операційної діяльності, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Підпунктом 14.1.228 п. 14.1 ст.14 ПК України визначено, що собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих товарів протягом звітного податкового періоду, виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, до собівартості реалізованих товарів включаються витрати, прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих товарів.

Підпунктом 14.1.36 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою ст. 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненої в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Цей висновок випливає зі змісту пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумна економічна причина (ділова мета) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. При цьому з визначеного ПК України поняття ділової мети вбачається, що не обов'язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому або операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що шляхом подання декларацій про майновий стан та доходи за 2014 рік та за 2015 рік позивачем задекларовано доходи отримані від провадження господарської діяльності: в 2014 році у сумі 782331 грн, у 2015 році 638222 грн.

Однак, проаналізувавши первинні документи, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок контролюючого органу, що позивачем до валового доходу за 2015 рік не включено суму 186588 грн по господарських операціях з ТзОВ «МКБ Станіслав», згідно договору купівлі-продажу від 01.10.2011 № 01/10. Так як, виконання цього договору мало місце в 2011 році.

Як вбачається з виписки з особового рахунку позивача, 21.04.2015 ТзОВ «МКБ Станіслав» на виконання договору № 1/10 від 10.10.2011 внесло на рахунок позивача суму 43683 грн 48 коп і саме ця сума була включена у дохід ФОП ОСОБА_6 за 2015 рік, відповідно до вимог пп. 1 п. 292.1 та п. 292.6 ст. 292 ПК України (а. с. 167 зворот, т. 3).

Крім того, у ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, представники відповідача пояснили та подали відповідний розрахунок, що піна монтажна, яка придбана у ПП «Валько» та ПП «Радоніт А» в 2014 році на суму 116442 грн і на суму 7932 грн в 2015 році безпідставно включена в витрати, які не підтверджені господарською діяльністю ФОП ОСОБА_6 (а. с. 239 т. 3).

З такими запереченнями суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки одним із видів господарської діяльності ФОП ОСОБА_6 є установлення столярних виробів де і використовується піна монтажна.

Зважаючи на те, що собівартість реалізованої продукції включає прямі витрати, які пов'язані і з монтажем такої продукції, суд апеляційної інстанції вважає правомірним включення позивачем, за 2014-2015 роки, до складу витрат пов'язаних з господарською діяльністю, витрат пов'язаних з монтажем продукції, де і використовується піна монтажна.

Отже, твердження контролюючого органу, що піна монтажна не використовується у господарській діяльності позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, дослідивши наявні належно оформлені первинні документи, на підставі яких позивачем було сформовано витрати за 2014 рік та враховуючи специфіку основного виду діяльності, які здійснювала ФОП ОСОБА_6, зокрема ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, установлення столярних виробів, механічне оброблення металевих виробів, виробництво металевих дверей і вікон, суд апеляційної інстанції встановив, що господарські операції позивача з його контрагентами ПП «Таклес» згідно договору купівлі-продажу № 46 від 24.03.2014, щодо придбання позивачем мішків ПП 55х95 у кількості 500 штук (а.с. 89-90 т. 3) та з ПП «Спецодяг-2010» згідно договору поставки продукції № 171 від 10.12.2013, а саме поставки позивачу рукавичок робочих, спецодяг, взуття робоче, засоби індивідуального захисту (а.с. 122-123 т. 3) були здійснені з метою провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_6

Також, необґрунтованими є твердження відповідача про те, що до складу витрат за 2014-2015 роки безпідставно включено витрати на оплату електроенергії та оренди приміщення у ПрАТ «ІФ ЛРЗ», оскільки, як вбачається договору оренди № 01-10/12 від 01.10.2012, укладеного між ПАТ «Івано-Франківський локомотиворемонтний завод» та ФОП ОСОБА_6, остання прийняла у строкове платне користування частину вбудованих нежитлових приміщень № 29 будівлі дільниці по ремонту моноблоків ПрАТ «ІФЛЗ» площею 222, 3 кв.м. по вул. Залізничній, 22 в м. Івано-Франківську. У п. 1.2 цього договору зазначено, що майно передається в оренду для проведення господарської діяльності виробничо-будівельного напряму та п. 3.1 передбачено орендну плату за домовленістю сторін (а.с. 63-64, 65 т. 3). Виконання умов договору підтверджується актами виконаних робіт, актами про відшкодування витрат по забезпеченню послугами орендарів приміщень, забезпечення електроенергією ФОП ОСОБА_6 за 2014-2015 роки, випискою з банківського рахунку позивача, щодо оплати витрат (а.с. 71, 78, 96, 115, 129, 143, 162, 173, 196, 215, 228, 243 т. 1; а.с. 19, 37, 55, 58, 67, 74, 95, 129, 153, 178, 186 т. 2; а.с. 154, 156-157 т. 3).

Отже, відповідно до п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України, витрати на оплату електроенергії та оренди приміщення належать до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів фізичної особи підприємця та здійснені з метою провадження господарської діяльності.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що покликання відповідача на те, що до складу витрат за 2014-2015 роки позивачем безпідставно включено суму 7993 грн витрат на виготовлення металопластикових виробів, які ще не реалізовані (не має накладних), не узгоджується та суперечить п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Враховуючи наведене, позивач правомірно при визначенні об'єкта оподаткування - чистого оподатковуваного доходу - враховував витрати операційної діяльності, що складаються також із собівартості реалізованих товарів. Натомість, податковий орган безпідставно виключив зі складу витрат позивача, в 2014 році 157197 грн та у 2015 році 79562 грн, які пов'язані з його господарською діяльністю, в результаті чого протиправно визначив позивачу зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачем, усупереч вимог частини 2 ст. 71 КАС України правомірності прийнятих рішень та вчинених дій, а відтак наявності правових підстав для визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень від 01.11.2016 № НОМЕР_1, від 01.11.2016 № НОМЕР_3.

Як наслідок, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено заниження позивачем чистого оподаткованого доходу на який нараховується єдиний внесок та військовий збір, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та пп. 1 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, відтак скасуванню підлягають рішення Тисменицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 01.11.2016 № НОМЕР_4 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога контролюючого органу від 01.11.2016 № Ф- про сплату боргу (недоїмки).

Крім того, згідно п.п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобовязані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Книга обліку доходів і витрат для документальної перевірки позивачем не надана в звязку із її відсутністю, чим порушено п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.176. 1 ст.176, п.177.10 ст.177 ПК України п.6 ст.128 ГК України.

Отже, відповідачем правомірно винесене податкове повідомлення-рішення від 01.11.2016 № НОМЕР_2, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 510 грн, а тому підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

За змістом ч. 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Постанова суду має відповідати вимогам ст. 163 КАС України, як норми процесуального права, яка визначає обов'язок суду мотивувати свій висновок (п. 3 ч. 1 зазначеної статті).

Втім, суд першої інстанції, всупереч наведених норм процесуального права, достеменно не з'ясував порушення, які допущені позивачем у його господарській діяльності та обставини, щодо використання придбаних позивачем товарів і яких саме, за який період, у власній господарській діяльності (яким чином, в яких господарських операціях тощо), а лише констатував, без належного мотивування, що до складу витрат безпідставно включено суми за придбані матеріали без підтвердження первинними документами використання в господарській діяльності та інші витрати включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг.

Враховуючи те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

постановив:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі № 809/1570/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Тисменицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 01.11.2016 № НОМЕР_1, від 01.11.2016 № НОМЕР_3.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тисменицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 01.11.2016 № НОМЕР_4 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Тисменицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 01.11.2016 № Ф- про сплату боргу (недоїмки).

У решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Постанова у повному обсязі складена та підписана 03.05.2017.