Справа № 541/1103/16-а
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/1103/16-а
Провадження № 2-а/541/2/2017
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В.,

з участю секретаря судового засідання - Лисенко О.В., Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миргороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миргородської районної ради Полтавської області про визнання незаконною та протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги та компенсації за затримку розрахунку при звільненні, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

05 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Миргородської районної ради про визнання незаконною та протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати йому вихідної допомоги у розмірі, не меншому ніж його шестимісячний заробіток, а також зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу у розмірі, не меншому ніж його шестимісячний заробіток.

Також 05 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Миргородської районної ради про визнання незаконною та протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати йому передбаченої статтею 117 КЗпП України компенсації за затримку розрахунку при звільненні, а також зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити йому передбачену статтею 117 КЗпП України компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з дня звільнення 06.11.2015 року по день фактичного розрахунку.

Ухвалою суду від 27 травня 2016 року об'єднано позовні вимоги за вище зазначеними позовами ОСОБА_1 в одне провадження (а.с.75).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 02.01.2003 року працював на посаді керуючого справами виконавчого апарату Миргородської районної ради, а 04.03.2014 року був обраний заступником голови Миргородської районної ради. 06.11.2015 року він звільнений з посади заступника голови Миргородської районної ради «у зв'язку із закінченням строку повноважень 6 скликання відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч.2 ст. 36 КЗпП України». Вважає, що зазначене формулювання причин його звільнення є неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству України в частині вказівки: «закінчення строку повноважень» та посилань на ч.2 ст. 36 КЗпП України, оскільки трудовий договір між ним та Миргородською районною радою був безстроковим. Також в трудовій книжці зазначено про його звільнення у зв'язку з закінченням строку повноважень, в той час, як в ч.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування» мова йде про припинення повноважень. Підставою внесення подібного запису в його трудову книжку зазначено рішення 1 сесії районної ради 7 скликання від 06.11.2015 року. Але в зазначеному рішення не йшла мова про ч.2 ст. 36 КЗпП України. Отже фактичною причиною його звільнення було припинення повноважень. Посилання в його трудовій книжці на положення ч.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» також вважає незаконним бо даною нормою передбачено лише підставу припинення трудових повноважень, а не підставу розірвання трудового договору. Отже в трудовій книжці треба змінити формулювання причин звільнення, а саме: замість закінчення строку, вказати про припинення повноважень, а замість ч.2 ст.36 КЗпП України вказати пункт 5 ч.1 ст.41 КЗпП України. Він 21.04.2016 року звернувся до відповідача з відповідною заявою про зміну формулювань причин звільнення, але отримав відмову, тому звернувся до суду з позовними вимогами про визнання неправильним та таким що не відповідає чинному законодавству формулювання причин його звільнення, вказавши, що його: «звільнено з посади заступника голови Миргородської районної ради Полтавської області у зв'язку з припиненням повноважень депутата Миргородської районної ради Полтавської області 6 скликання відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Зобов'язати Миргородську районну раду у його трудовій книжці змінити формулювання причин його звільнення вказавши зазначене ним вище формулювання.

Вважає, що при такому формулюванні причини його звільнення Миргородська районна рада мала не пізніше, ніж у день звільнення, нарахувати і виплатити йому передбачену ст. 44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі його шестимісячного середнього заробітку, чого відповідач до цього часу не зробив, незважаючи на його звернення з відповідною заявою 22.04.2016 року.

Так як відповідач йому не виплатив у день звільненні вище вказаної вихідної допомоги, то склалася відповідна заборгованість по розрахунку з ним в день звільнення, а отже, він набув право на отримання середнього заробітку по день фактичного розрахунку, виплата якого передбачена ст. 117 КЗпП України, але до дня подачі позову відповідач не нарахував і не сплатив йому вказаної компенсації.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Толмачов В.І., що діє на підставі довіреності (а.с.52, 152) в судовому засіданні позов не визнав, вважав що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миргородської районної ради про зміну формулювання причин звільнення, стягнення суми вихідної допомоги, стягнення суми компенсації (середнього заробітку) за затримку розрахунку при звільненні, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено лише в частині визнання неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству в формулюванні причин звільнення позивача 06 листопада 2015 року посилання на ст. 36 ч.2 КЗпП України та виключення із запису про звільнення в трудовій книжці посилання на ст. 36 ч.2 КЗпП України, а в решті позовних вимог відмовлено. З викладених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, якими вони обґрунтовують свої доводи, суд вважає що позов не підлягає до задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року у справі № 541/1104/16-а за позовом ОСОБА_1 до Миргородської районної ради про зміну формулювання причин звільнення, стягнення суми вихідної допомоги, стягнення суми компенсації (середнього заробітку) за затримку розрахунку при звільненні, яка набрала законної сили 6 березня 2017 року (а.с.155-158), встановлено, що рішенням двадцять дев'ятої сесії районної ради шостого скликання від 04.03.2014 року «Про обрання заступника голови районної ради» позивач ОСОБА_1 був обраний на посаду заступника голови Миргородської районної ради та в зв'язку з цим розпорядженням голови районної ради №8-р від 04 березня 2014 року був звільнений з посади керуючого справами виконавчого апарату районної ради, яку він займав до цього. Рішенням першої сесії сьомого скликання Миргородської районної ради від 06 листопада 2015 року визнано повноваження депутатів Миргородської районної ради сьомого скликання в кількості 34 осіб. Розпорядженням голови районної ради №27-р від 06 листопада 2015 року було вирішено забезпечити протягом 09 листопада 2015 року оформлення та видачу трудових книжок та копій рішень Миргородської районної ради від 06.11.2015 року про припинення повноважень з ОСОБА_1 за ст. 56 п.2 Закону України «Про місцеве самоврядування». До трудової книжки позивача було внесено наступний запис: «06.11.2015 року звільнений з посади заступника голови Миргородської районної ради у зв'язку із закінченням строку повноважень 6 скликання відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч.2 ст. 36 КЗпП України». Запис внесено на підставі рішення 1 сесії районної ради 7 скликання пр.1 від 06.11.2015 року. Розпорядженням голови районної ради №29-р від 09 листопада 2015 року «про забезпечення трудових прав колишніх керівників районної ради» в зв'язку із звільненням із займаної посади зобов'язано головного бухгалтера районної ради провести ОСОБА_1 нарахування компенсації невикористаної відпустки за 27 календарних днів. В подальшому відповідні нарахування були проведені та виплачені позивачеві.

Цією ж постановою встановлено, що формулювання причин звільнення позивача ОСОБА_1 з посади не в повній мірі відповідає рішенню 1 сесії районної ради 7 скликання пр. №1 від 06.11.2015 року, оскільки в ньому зайво зазначено ст. 36 ч.2 КЗпП України, зважаючи на що з формулювання причин звільнення в трудовій книжці позивача слід виключити посилання на ст. 36 ч.2 КЗпП України. В іншому Миргородська районна рада при звільненні позивача діяла саме на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України.

При цьому судом зазначено, що п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України регулює підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, що не може застосовуватись до позивача, носія особливого статусу посадової особи органу місцевого самоврядування, обраного на строк повноважень відповідної ради, звільнення якого пов'язане з настанням юридичного факту закінчення таких повноважень.

З наведених підстав позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству в формулюванні причин звільнення позивача ОСОБА_1 06 листопада 2015 року посилання на ст. 36 ч.2 КЗпП України та зобов'язано Миргородську районну раду Полтавської області змінити формулювання причин звільнення позивача ОСОБА_1 з посади заступника голови Миргородської районної ради 06.11.2015 року, шляхом виключення із запису про звільнення в трудовій книжці посилання на ст. 36 ч.2 КЗпП України. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ст.44 КЗпП України передбачені випадки виплати вихідної допомоги при звільненні, зокрема: при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Ст.117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

З огляду на те, що ОСОБА_1 обгрунтовує свої позовні вимоги у цьому адміністративному позові тим, що відповідач повинен був зазначити, як причину його звільнення, п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, з чим суд, який розглядав відповідний позов, не погодився, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні цієї позовної вимоги, і відповідне судове рішення набрало законної сили, суд вважає, що підстави для виплати позивачу вихідної допомоги, передбачені ст.44 КЗпП України, відсутні, отже відсутня затримка у її виплаті при звільненні, тобто немає підстав для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, відповідач у спірних правовідносинах, які є предметом судового розгляду, діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за їх безпідставністю.

Відповідно до ч.5 ст.94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. В зв'язку з тим, що відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, питання про їх компенсацію судом не вирішується.

Керуючись статтями 11, 71, 72, 86, 94, 158-163 КАС України, ст.19 Конституції України, ст.44, 117 КЗпП України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Миргородської районної ради Полтавської області про визнання незаконною та протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги у розмірі? не меншому ніж його шестимісячний заробіток, та передбаченої ст.117 КЗпП України компенсації за затримку розрахунку при звільненні, зобов'язання нарахувати і виплатити вихідну допомогу та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з дня звільнення 06.11.2015 року по день фактичного розрахунку - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю. В. Сидоренко