Справа № 2-а-2360/11/2170
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2012-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2012 р.Справа № 2-а-2360/11/2170

Категорія:10Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Милосердного М.М.

ОСОБА_1

при секретарі Гарник А.С.

з участю: представника Херсонського міського центру зайнятості ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року у справі за позовом Херсонського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про повернення коштів матеріального забезпечення та вартості професійного навчання,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року Херсонський міській центр зайнятості( далі ХМЦЗ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача коштів в розмірі 4 479, 10 грн., вказуючи що відповідач перебував на обліку у центрі зайнятості, йому було присвоєно статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. За результатами перевірки достовірності страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (акт № 396/П від 20 жовтня 2010 року), встановлено, що ОСОБА_3 в період перебування на обліку в центрі зайнятості у статусі безробітного був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності (далі СПД). У звязку з чим, відшкодуванню підлягає сума отриманої допомоги з набуття статусу безробітної та вартості професійного навчання на загальну суму 4 479, 10 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав, вказуючи, що до набуття статусу безробітного він звертався з заявою до державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зроблено відповідний запис. Протягом перебування на обліку у ХМЦЗ фактично підприємницькою діяльністю не займався, прибуток не отримував, а тому позивачем неправомірно видано наказ про повернення коштів.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ХМЦЗ кошти в розмірі 4 479, 10 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також у звязку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

26 листопада 2007 року до ХМЦЗ звернувся ОСОБА_3, якому 03 грудня 2007 року згідно з наказом № НТ071203, на підставі його заяви, присвоєно статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, починаючи з 03 грудня 2007 року.

У заяві від 03 грудня 2007 року ОСОБА_3, зокрема, зазначив, що не зареєстрований як СПД. З правами та обов'язками безробітного, відповідач ознайомлений на інформаційному семінарі 03 грудня 2007 року.

Відповідно до заяви безробітного від 19 лютого 2008 року, договору від 19 лютого 2008 року №138-08, укладеного між позивачем та відповідачем, корінця направлення на навчання від 19 лютого 2008 року №150-07 ОСОБА_3 був направлений ХМЦЗ до Херсонського державного університету на підвищення кваліфікації за навчальною програмою "Комп'ютерні технології ведення бухобліку та адміністрування ІАС "1С: Підприємство 7.7" з 20 лютого 2008 року до 12 травня 2008 року.

Згідно з наказом ХМЦЗ №НТ080905 від 05 вересня 2008 року ОСОБА_3 знятий з обліку у зв'язку з поданням заяви про відмову від послуг служби зайнятості.

За приписами акту перевірки № 396/П від 20 жовтня 2010 року достовірності страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", встановлено, що ОСОБА_3 в період перебування на обліку, відносився до категорії зайнятого населення, а саме - був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 16 листопада 2001 року (згідно з довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 27 серпня 2010 року державним реєстратором 04 липня 2007 року проведено реєстраційну дію щодо внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності.

21 серпня 2008 року до ЄДР внесено рішення фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відміну власного рішення щодо припинення підприємницької діяльності.

Наказом № НТ110315 від 15 березня 2011 року відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" прийнято рішення про повернення гр. ОСОБА_3 коштів, наданих як допомога по безробіттю за період з 03 грудня 2007 року по 19 лютого 2008 року у розмірі 785, 56 грн. та з 13 травня 2008 року по 12 серпня 2008 року в сумі 970, 65 грн., матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного у сумі 837,71 грн., вартість курсу професійного навчання в розмірі 1 885,18 грн.

Листом за №08-11/1034 від 16 березня 2011 року ОСОБА_3 запропоновано добровільно повернути кошти ХМЦЗ протягом 15 календарних днів від дня отримання листа. На час розгляду справи сума боргу у добровільному порядку відповідачем не погашена.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ХМЦЗ є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, пп.б п.3 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення", ч.2,3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", аб.2 пп.1 п. 20 "Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних" затвердженого постановою Кабинету Міністрів України №219 від 14 лютого 2007 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказується, що судом першої інстанції не взято до уваги, що на період подачі ним заяви в Центр зайнятості про надання статусу безробітного він, хоч і не був ще знятий з державної реєстрації як приватний підприємець, але, подав заяву державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності та не отримував будь-якого доходу, про що свідчать додані до справи звіти до ДПІ. Крім того, вважає пропущений строк звернення до суду, оскільки ХМЦЗ дізнався про реєстрацію як ФОП 27 серпня 2010 року та умисно склав акт 20 жовтня 2010 року, хоч повинен був дізнатися ще в 2007 року.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.б п.3 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

Безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. (ст. 2 Закону).

Відповідно до аб.2 пп.1 п. 20 "Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних" громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня працевлаштування, в тому числі на сезонні або загальнодержавні оплачувані громадські роботи, державної реєстрації фізичної особи - підприємця, укладення цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт, надання послуг.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, апелянт, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, порушив вимоги ч. 2 ст. 36 вищевказаного Закону - не надав до центру зайнятості відомості щодо реєстрації як СПД.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт був попереджений, що в разі отримання допомоги по безробіттю незаконним шляхом (отримання заробітку, доходу, пенсії, проходження очного курсу навчання в навчальному закладу; приховування факту працевлаштування та в інших випадках) і відмови від добровільного повернення службі зайнятості суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю цю суму буде стягнуто в судовому порядку.

Згідно ч.3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Крім того, наявність в Єдиному державному реєстрі запису щодо внесення 04 липня 2007 року рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності не приймається судом до уваги, оскільки така заява ОСОБА_3 була тільки наміром припинення діяльності і апелянтом не вчинено подальших дій для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за своїм рішенням.

Крім того, 21 серпня 2008 року державним реєстратором здійснено реєстраційну дію щодо внесення рішення фізичної особи-підприємця про відміну власного рішення щодо припинення підприємницької діяльності.

Довід апелянта про те, що позивач повинен перевіряти документи, яки ним отримані для надання статусу безробітного, судова колегія не приймає до уваги, як необґрунтований.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 лютого 2012 року.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: