Справа № 826/4595/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4595/17 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

05 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Лічевецького І.О. Собківа Я.М. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому просив: - визнати протиправними дії, які полягають в перевищенні повноважень при поверненні виконавчого листа; - скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; - зобов'язати розглянути заяву.

Крім цього, позивачем було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, у зв'язку з малозабезпеченістю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення від сплати судового збору відмовлено; позовну заяву ОСОБА_5 залишено без руху.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

05 травня 2017 року до Київського апеляційного адміністративного суду від відповідача - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з великою кількістю справ, що призначено до розгляду на 05 травня 2017 року, де стороною є Департамент ДВС Міністерства юстиції України та неможливості прибути уповноваженого представника у вказане судове засідання.

Колегія суддів вважає, що вказане клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки таке відкладення може призвести до затягування строків розгляду справи, та, як наслідок, вчинення таких дій - порушення судом норм процесуального права. Крім цього, в обґрунтування поданого клопотання відповідачем не надано жодних доказів.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було сплачено судового збору у встановленому законом порядку, а надані позивачем документи не є достатніми доказами відсутності у ОСОБА_5 будь-яких доходів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні адміністративного позову до суду першої інстанції, позивач вважав свій майновий стан незадовільним, через що в нього існували перешкоди для доступу до правосуддя.

Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_5 надав до суду клопотання про звільнення його від сплати судового збору, у зв'язку із малозабезпеченістю та документи, які свідчать про його скрутний майновий стан.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 106 КАС України, у позовній заяві зазначаються: у разі необхідності - клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Так, позивач надав до суду два документи на підтвердження свого матеріального становища, а саме: довідку про призначення житлової субсидії від 10 березня 2017 року вих. № 3785/35-02/10, видану Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, де ОСОБА_5 перебуває на обліку, як отримувач державної соціальної допомоги та довідку Святошинського районного центру зайнятості від 13 березня 2017 року № 661 про те, що ОСОБА_5 перебуває на обліку як безробітний, дохід за період з 16.11.2016р. по 28.02.2017р. становить 1 777,07 грн.

З наданої до суду довідки про призначення житлової субсидії вбачається, що ОСОБА_5 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та йому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», призначено житлову субсидію з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, включно.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», держава встановлює субсидії для оплати за житлово-комунальні послуги малозабезпеченим громадянам.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що довідка про призначення субсидії засвідчує незадовільний майновий стан позивача та його малозабезпеченість.

Крім того, надана до суду довідка Святошинського районного центру зайнятості від 13 березня 2017 року № 661 свідчить про те, що щомісячний розмір доходу ОСОБА_5 є меншим, ніж прожитковий мінімум для працездатної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

З даної норми вбачається, що суд має право відстрочити, розстрочити, звільнити від сплати судового збору. Підставою для відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору є майновий стан заявника.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстави, заявлені у клопотанні ОСОБА_5 про звільнення від сплати судового збору є поважними, оскільки вони беззаперечно підтверджують складний майновий стан позивача, що було помилково не прийнято до уваги судом першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення від сплати судового збору та залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави приймати ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Крім того, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначено суму судового збору, яку має сплатити позивач, не зазначені банківські реквізити для внесення або перерахування судового збору.

Згідно ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Положенням ч. 4 ст. 6 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у статті 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з її положеннями, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як визначено у статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В рішенні від 27.06.2000р. у справі «Ілхан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

Крім того, у рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, колегія суддів приходить до висновку, що залишення позовної заяви ОСОБА_5 без руху унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення від сплати судового збору та залишення позовної заяви без руху, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 199, 204, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Лічевецький І.О. Собків Я.М.

Повний текст ухвали виготовлено 08.05.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Лічевецький І.О.

Собків Я.М.