Справа № 2-а-10598/08/1570
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2011 р.Справа № 2-а-10598/08/1570

Категорія:12.3Головуючий в 1 інстанції: Аблов Є.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної митної служби України, Південної митниці, Південної регіональної митниці, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, скасування наказу, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної митної служби України, Південної митниці, Південної регіональної митниці, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Позивачка, уточнивши свої позовні вимоги, просила скасувати наказ Голови Державної митної служби України №663-к від 25.04.2008 р. в частині звільнення ОСОБА_2 із займаної посади, зобовязати поновити ОСОБА_2 на роботі в Державній митній службі України на посаді інспектора Південної митниці, стягнути з Південної митниці на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю, вказуючи, що позивачку наказом №663-к від 25.04.2008 року було незаконно звільнено з посади інспектора Південної регіональної митниці відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку з ліквідацією Південної регіональної митниці, оскільки з 28.04.2008 року по 27.08.2008 року вона знаходилась на лікарняному з приводу тривалої хвороби, а також 27.08.2008 року їй призначено ІІ групу інвалідності, в звязку з чим відповідачем порушено ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Представник відповідачів позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з посиланням на те, що ОСОБА_2 була звільнена з Південної регіональної митниці у звязку з її ліквідацією відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Про наступне звільнення позивачка була повідомлена своєчасно.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2009 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

На зазначену постанову ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга, в якій вона просить оскаржувану постанову від 09.12.2009 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі, посилаючись на невідповідність постанови нормам матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивачка зазначає, що в момент звільнення вона знаходилася на лікарняному, що фактично Південна регіональна митниця не ліквідована, а реорганізована в Південну митницю, яка продовжує виконувати ті ж самі функції, керується в своєї роботі ті ж самими нормативними актами, крім того, відповідно до вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»вона мала переважне право на залишення на роботі у Південній митниці, однак їй навіть не було запропоновано жодної посади.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Колегією суддів встановлені наступні обставини.

Наказом Південної регіональної митниці № 46-к від 29.01.2007 року ОСОБА_2 призначено на посаду інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт» Південної регіональної митниці. Наказом Державної митної служби України № 61 від 29.01.2008 року з 01.05.2008 року ліквідовано Південну регіональну митницю. Наказом Південної регіональної митниці № 58 від 31.01.2008 року з 01.05.2008 р. припинено діяльність Південної регіональної митниці шляхом її ліквідації. Наказом Державної митної служби України № 120 від 13.02.2008 року до наказу Державної митної служби України № 64 від 29.01.2008 року внесені зміни, а саме до п.7 наказу який викладений в наступній редакції: Створити Південну митницю. Установити код Південної митниці 500000000. ОСОБА_2 було попереджено про її звільнення за 2 місяці. Наказом Державної митної служби України № 663-к від 25.04.2008 року позивачку звільнено із займаної посади інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт»Південної регіональної митниці 30.04.2008 року відповідно до вимог п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією Південної регіональної митниці.

Позивачка подала до суду позов про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з положень зазначених вище законів, Кодексу та з контексту Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Наказом Державної митної служби України від 29.01.2008 року № 61 «Про ліквідацію митних органів», яким ліквідовано Південну регіональну митницу, правонаступництво не передбачено. При ліквідації підприємства (установи, організації) працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Позивачку не було переведено до Південної митниці у зв'язку з припиненням діяльності Південної регіональної митниці в результаті ліквідації останньої, а, отже, вона не вправі вимагати поновлення її на аналогічній посаді у новоутвореній Південній митниці. Доводи позивача про те, що при звільненні не було вирішено питання переважного права залишення на роботі та про те, що вона знаходилася на час звільнення на лікарняному, на думку суду першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки норми ст.ст. 40, 42 КЗпП України не застосовуються при ліквідації юридичної особи.

Проте, з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволення вимог позивачки погодитися не можна з наступних підстав.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції не правильними і такими, що не відповідають вимогам КАС України та іншим нормам та приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до спливу строку його дії можуть бути розірвані власником або уповноваженим їм органом у випадку змін в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства чи перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності чи штату працівників. Звільнення за підставами, зазначеними в пунктах 1, 2 та 6 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника за ініціативою власника чи уповноваженого їм органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також в період перебування працівника у відпустці. Це правило не розповсюджується на випадки повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно роз'яснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»в редакції від 25.05.1998 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судова колегія встановила, що 29.01.2008 року, з метою оптимізації діяльності й структури митних органів Державною митною службою України, керуючись статтями 14 і 15 Митного кодексу України від 18.07.2007 року № 940, № 61, видано наказ ліквідувати з 01.05.2008 року Південну регіональну митницю.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передачі всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, роз'єднання, перетворення) чи в результаті ліквідації.

Таким чином, ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій юридична особа перестає існувати з усіма належними їй правами та обов'язками. У разі ліквідації права та обов'язки не переходять до іншої особи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що не зважаючи на те, що Державною Митною Службою України були виконані вимоги щодо створення нової митниці замість ліквідованих, фактично відбулась реорганізація митниць шляхом злиття Південної регіональної митниці та Приморської митниці, в результаті передачі прав та обов'язків правонаступнику - Південній митниці за наступних підстав.

Як вбачається зі змісту Положення про Південну митницю, затвердженого наказом Державної Митної Служби України від 24.03.2008 року № 259, та Положення про Південну регіональну митницю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 11.10.2006 р. № 868, функції Південної регіональної митниці перейшли до Південної митниці, а також, що зона діяльності Південної регіональної митниці увійшла до зони діяльності Південної митниці.

Також, в листі Державної Митної Служби України № 11/2-9/4248-ЕП від 15.04.2008 року зазначено, що функції Південної регіональної митниці та Приморської митниці перейшли до новоутвореної Південної митниці, в тому числі оригінали примірників документів митного оформлення Південної регіональної митниці передаються за відповідними актами до Південної митниці, а також зазначено, що якщо підрозділу митного оформлення новоствореного митного органу присвоюється дев'ятизначний код, згідно з класифікатором митних органів, який використовувався в межах того самого календарного року підрозділом митного оформлення митного органу, що ліквідується, то підрозділу митного оформлення новоствореного митного органу слід починати нумерацію ВМД і ДКПТ з номера, наступного за останнім, що був використаний відповідним підрозділом ліквідованого митного органу.

Крім того, те, що функції Південної регіональної митниці перейшли до Південної митниці, також підтверджується Наказом Державної Митної Служби України від 04.04.2008 року № 326 «Про створення митного поста та внесення змін до наказу Держмитслужби від 26.04.2006 р. № 335», з якого вбачається, що коди (які внесені до Класифікатора митних органів України) митних постів Південної регіональної митниці є ідентичними кодам митних постів новоутвореної Південної митниці.

Також про те, що фактично відбулась реорганізація свідчить те, що працівники Південної регіональної митниці були за їх заявами переведені до Південної митниці, та не змінилась юридична адреса.

Вимогами ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Та у відповідності до статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За таких підстав, дія трудового договору, укладеного між позивачкою та Державною Митною Службою України, не припинялась, а тому були відсутні підстави для звільнення позивачки на підставі вимог п.1 ст. 40 КЗпП України, а також з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки, судова колегія дійшла до висновку, що її вимоги в частині поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом поновлення на публічній службі в Державній митній службі України з 01.05.2009 року на роботі у Південній митниці на посаді відповідній посаді інспектора Південної регіональної митниці.

Судова колегія приймає до уваги позицію позивачки та доводи апеляційної скарги про те, що на час звільнення вона знаходилася на лікарняному, тому позивачку звільнили з порушеннями вимог ст.40 КЗпП України, так як не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Судова колегія встановила, що позивачка працювала у митних органах з 1995 року. За весь час не мала жодного стягнення зі зниженням у посаді. Має нагороди та відзнаки. 01.04.2004 року позивачці присвоєно персональне звання "Інспектор митної служби 3 рангу".

Судова колегія вважає, що позивачку звільнили з порушенням вимог п.3 ст. 42 КЗпП України, відповідно до якого «При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:... працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації».

Крім того, судова колегія встановила, що з 28.04.2008 року по 27.08.2008 року позивачка знаходилась на лікарняному з приводу тривалої хвороби і 27.08.2008 року згідно акту огляду МСЕК їй призначено 2-гу групу інвалідності. Наказ про звільнення та трудову книжку позивачка одержала 26.08.2008 року

Судова колегія не приймає до уваги доводи, викладені у запереченнях відповідача по справі з наведених вище підстав, а також не приймає доводи представника відповідачів щодо пропуску позивачем процесуального строку звернення до суду, так як особа може звернутися до суду протягом процесуального строку з часу коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав. Судова колегія встановила, що позивачка подала позов протягом встановленого законом строку після ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, а тому процесуальний строк звернення до суду позивачкою не пропущений.

Судова колегія також встановила, що позивачці не було запропоновано жодної посади у Південній митниці. Фактично, мала місце її реорганізація зі зміною назви державної структури, при цьому кількість державних службовців не зменшилась, а навпаки, збільшилась. Так судова колегія встановила, що позивачка працювала в відділі митного оформлення №5 митного поста «Одеса-Порт»та згідно із штатним розкладом в відділі станом на липень 2008 року працювало 13 чоловік, проте на сьогоднішній день в відділі працює 25 чоловік. Тому таки зміни в організації праці свідчать про можливість працевлаштування позивачки у Південній митниці.

У разі незаконного звільнення з роботи працівник повинен бути поновлений на попередній роботі, одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Колегія суддів встановила, що з моменту звільнення позивачка не працювала, а тому вважає за необхідне зобовязати Південну митницю нарахувати та виплатити їй заробітну плату за час вимушеного прогулу, але не більш ніж за один рік.

В судовому засіданні позивачкою не наведено доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди, тому судова колегія вважає за необхідне відмовити у вимогах про її стягнення.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі, які є субєктами владних повноважень, свою позицію суду не доказали та не обґрунтували її.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивачки.

Керуючись ст.ст. 195, 196; 198; 202; 205; 207; 254 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2009 року скасувати, постановити по справі нову постанову, якою частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_2.

Скасувати наказ Голови Державної митної служби України №663-к від 25.04.2008 р. в частині звільнення ОСОБА_2 із займаної посади, поновити ОСОБА_2 з 01.05.2009 року на роботі у Південній митниці, на посаді відповідній посаді інспектора Південної регіональної митниці.

Зобовязати Південну митницю нарахувати та виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу, але не більш ніж за один рік.

В інший частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 07.02.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький