Справа № 191/5581/16-а
Суддя: Гречко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/5581/16-а
Провадження № 2-а/191/38/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Гречко Ю.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, обґрунтовуючи його тим, що він, ОСОБА_1, має статус учасника бойових дій, є інвалідом війни 2 групи, що підтверджує посвідченнями серії НОМЕР_1, виданого 15.03.2016 року, Управлінням соціального захисту населення Долинської РДА, та серії НОМЕР_2, виданого 26.04.2016 року Синельниківським ОМВК Дніпропетровської області, які надають йому право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни та ветеранів військової служби відповідно.

Щорічна разова грошова допомога для учасників бойових дій є формою соціального забезпечення громадян, які, відповідно до спеціального закону, є учасниками бойових дій. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Так, 25. 04. 2016 року відповідачем перераховано на його картковий рахунок соціальну допомогу у розмірі 2600 грн. 00 коп., що підтверджує довідкою, виданою 22. 11. 2016 року ПАТ «Ощадбанк».

Згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату грошової допомоги учасникам бойових дій - ветеранам війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена пільга.

У справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Дані зміни внесено до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на підставі підпункту «б» підпункту 2 пункту 20 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих» від 28. 12. 2007 року №107-УІ, який, згідно з рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22. 05. 2008 року, визнано неконституційним.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 .05. 2008 року зазначено, що останнє має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Викладені обставини свідчать про те, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 22.05.2008 року.

Відповідно, з 22.05.2008 року відновлено попередню дію положення ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка закріплює, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».

Таким чином, на час виникнення спірних відносин діяла редакція частини п'ятої статті 13 Закону № 3551-XII, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Водночас Кабінет Міністрів України у п. п. 2 п. 1 Постанови № 141 від 02. 03. 2016 року установив, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань» інвалідам війни II групи здійснюється у розмірі 2600 грн., тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п'ятою статті 13 цього Закону.

Отже, на час виникнення підстави для виплати ОСОБА_1, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон України № 3551-XII і Постанова Кабінету Міністрів України №141.

Керуючись принципом законності та виходячи із визначених у частині четвертій статті 9 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги ветеранам війни II групи у 2016 році підлягає застосовуванню не Постанова КМУ № 141, а Закон України № 3551-ХІІ, який має вищу юридичну силу, частина п'ята статті 13 якого передбачає виплату цієї допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Аналогічні висновки містяться в Постанові судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України по справі № 21-6508а15 від 10. 02. 2016 року, які відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх судів України, а також є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати розмір щорічної разової грошової допомоги, слід виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 28

Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35, а у жінок ЗО років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положеннями ч. З ст. 28 зазначеного Закону передбачено, що мінімальний розмір енсії за віком, встановлений частиною 1 цієї статті застосовується виключно для изначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав а свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, при регулюванні спірних правовідносин, застосуванню підлягає саме ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Окрім того, враховуючи моє перебування в період з 04.06 2016 року по 24.06.2016 року, 06.09.2016 року по 23.09.2016 року на лікуванні та реабілітації в лікувальних закладах, про що додав відповідні документи, просить суд поновити строк на звернення до адміністративного суду, як пропущений з поважних причин.

Просить поновити йому, ОСОБА_1, строк звернення до адміністративного суду, пропущений з поважних причин, а саме: в зв'язку із перебуванням на лікуванні або проходженні реабілітації в період з 04.06.2016 року по 24.06.2016 року, 36.09.2016 року по 23.09.2016 року та пов'язаним із цим поганим станом здоров'я; Визнати бездіяльність щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі меншому, ніж встановлено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту населення» за 2016 рік, протиправною; Зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни II групи за 2016 рік відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти адміністративного позову, які обґрунтовує тим, що Відповідно п.9 ч.1 ст.З КАСУ Центр не є відповідачем по адміністративних справах,

так як Центр, на підставі: п.15 ч.3 ст.З Закону України «Про державну службу», Наказу Міністерства соціальної політики України від 02.08.2016 № 837, Постанови КМУ від 14.09.2016 № 630 не є суб'єктом владних повноважень. Відповідно ч.1 Положення про Центр, Центр є державною установою і підпорядковується департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Відповідно п.4 ч.1 ст.18 КАСУ місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Синельниківським УСЗН введено в оману суд щодо належного відповідача по справі та

інформації про здійснення Центром нарахувань та виплати щорічної разової грошової допомоги

до 5 травня. Згідно ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, є Міністерство соціальної політики України. Органом соціального захисту населення обласного рівня є Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Органом соціального захисту населення районного рівня є Управління соціального захисту населення Синельниківської міської ради, де позивач перебуває на обліку з 02.06.2015 р. Центр не є жодним з цих органів, та не є органом влади взагалі.

Зауважують, що повноваження щодо нарахування та виплати вищезазначеної допомоги не делеговані Синельниківським УСЗН Центру та не існує жодного документа передання своїх повноважень.

Стосовно вимог позивача щодо розміру щорічної разової грошової допомоги до 5

травня: Право позивача на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня визначено ст. 13 Закону України 3551-12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

ЗУ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VIII, а саме п.26, внесено зміни до Бюджетного кодексу України, згідно якого норми і положення статей 12,13,14,15,16 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ.

Згідно статті 150 Конституції України. Рішення, які ухвалює Конституційний Суд України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011, від 25.01.2012 № З-рп/2012, якими наголошено, що передбачені законами соціально-економічні гарантії не є абсолютними та визнано конституційним право КМУ встановлювати розміри соціальних гарантій, зокрема, щорічної допомоги до 5 травня та передбачають, що суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно ст. 117 Конституції України: «Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання».

Постанова КМУ від 02.03.2016 № 141, якою встановлений розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни II групи - 2600,00 грн., не визнана неконституційною та є чинною.

Таким чином, розмір допомоги, отриманий позивачем, відповідає чинному законодавству.

Зауважують, що посилання позивача на Рішення Судової палати з розгляду

адміністративних справ Верховного Суду України від 10.02.2016, як на рішення по аналогічній

справі не має обгрунтування, так як виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в

2016 році здійснені в квітні 2016 року, тобто тільки через два місяці після розгляду «так званої

аналогічної справи».

Просять закрити провадження в порядку адміністративного судочинства щодо Центру; Відмовити позивачу в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_2 у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача до початку відкритого судового засідання надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, проти позову заперечує та підтримала надані заперечення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАСУ встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особі встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1, виданим Управлінням соціального захисту населення Долинської РДА 15.03.2016 року.

З листа Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації № Н-295 від 18.10.2016р. вбачається, що відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам другої групи здійснити в розмірі 2600 грн. Дана грошова допомога буда виплачена позивачу, що він не заперечує в позовній заяві та підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008, встановлено виплату щорічно до 5 травня інвалідам війни разової грошової допомоги у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014р. № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбачену Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, інвалідам другої групи, у розмірі 2600 гривень.

Конституційний Суд України в рішенні від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У рішенні №3-рп від 25.01.2012р. Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

З огляду на те, що призначаючи та виплачуючи позивачу грошову допомогу у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №141, відповідачі діяли на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, то підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не має, та в задоволені позову слід відмовити.

Заперечення відповідачів стосовно того, що вони є неналежними відповідачами по справі, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цьому ними не надано.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 94 КАС України, з огляду на те, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, а даною постановою відмовлено в задоволені вимог позивача, то судові витрати слід компенсувати за рахунок Державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», Рішенням Конституційного Суду України №3-рп від 25.01.2012р., ст.ст.6-11, 41 69, 71, 83, 94, 99, 256 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Ю. В. Гречко