Справа № 537/1238/17
Суддя: Степура А. А.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження: 2-а/537/95/2017
Справа № 537/1238/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.05.2017 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Степури А.А., за участю секретаря Грицькової Я.С , представника відповідача Шелих В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кременчуцького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, згідно якого просить визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не зарахування їй до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді також 50 % навчання в юридичному інституті - 1 рік 11 місяців та роботу слідчим в органах МВС України в м. Дніпропетровську - 4 роки 12 днів, згідно наданого Автозаводським районним судом м. Кременчука розрахунку стажу роботи та проведення розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобов»язати Кременчуцьке об»єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити їй зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді також 50 % навчання в юридичному інституті - 1 рік 11 місяців та роботу слідчим в органах МВС України в Дніпропетровську - 4 роки 12 днів згідно наданого Автозаводським районним судом м. Кременчука розрахунку стажу та провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання , починаючи з 04.10.2016 року , при зміні грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді Автозаводського районного суду м. Кременчука, здійснювати перерахунок щомісячного довічного грошового утримання і виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % заробітної плати судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та встановити строк ля подання Кременчуцьким об»єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області до суду звіту про виконання постанови, яка вимагає вчинення певних дій.

На обґрунтування позову зазначила , що з 01.03.1995 року вона працювала на посаді судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області та 03.10.2016 року відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року відрахована зі штату Автозаводського районного суду м. Кременчука у відставку. Згідно розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданого Автозаводським районним судом м. Кременчука , їй зараховано 50 % навчання у юридичному інституті - 1 рік 11 місяців, робота слідчим відділу внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Дніпропетровська - 4 роки 12 днів , на посаді судді Автозаводського районного суду м. Кременчука - 21 рік 7 місяців 03 дні. Вказала на те, що станом на 03.10.2016 року стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 29 років 07 місяців 29 днів. З 04.10.2016 року вона перебуває на обліку Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідно наданої їй письмової відповіді , за підписом начальника управління від 30.12.2016 року, їй нараховане щомісячне довічне грошове утримання з розрахунку тривалості стажу суддівської роботи 21 рік 07 місяців 03 днів у розмірі 82 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді. Не погоджуючись з розміром грошового утримання , вона звернулася з заявою до відповідача, в якій просила прийняти рішення та зарахувати їй , окрім стажу роботи на посаді судді, до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання - 50 % навчання у юридичному інституті - 1 рік 11 місяців, робота слідчим відділу внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Дніпропетровська - 4 роки 12 днів та провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання , що виплачується судді у відставці , починаючи з 04.10.2016 року та сплачувати його у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. На її заяву їй була надана відповідь, у якій зазначено, що розмір грошового утримання визначено з урахуванням рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року відповідно до вимог ч.4 ст. 141 Закону України «Про статус суддів і судоустрій» від 07.06.2010 року до внесення змін Законом України № 213 від 02.03.2015 року, а відповідно до вимог п.11 Розділу 13 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2435 передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом зберігають визначення стажу на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на момент набрання чинності цим законом.

Вважає бездіяльність Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області протиправною та такою, що не відповідає законам та Конституції України та порушують її права, передбачені Конституцією України. Вказала, що на момент набрання чинності Закону № 2453 із змінами, передбаченими Законом № 192, на 28.03.2015 року стаж, що надавав їй, як судді, право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становив 25 років , який визначався згідно ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року та складався зі стажу роботи на посаді судді Автозаводського районного суду м. Кременчука - 20 років 28 днів; 50 % навчання в юридичному інституті - 1 рік 11 місяців та роботи в слідчих органах МВС м. Дніпропетровська - 4 роки 12 днів та вона мала право на отримання 90 % від грошового утримання судді у відставці. Зазначила, що щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90 % від грошового утримання судді на відповідній посаді вона отримувала, починаючи з 28.03.2015 року , яке нараховувалось та виплачувалось ДСА України. Тобто, на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 на 28.03.2015 року всього стаж роботи на посаді судді, що надавав їй, як судді, право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становив 26 років 10 днів та вона мала право на підставі ч.4 ст. 141 Закону № 245 на отримання такого утримання в розмірі 90 % від грошового утримання судді на відповідній посаді. Набрання чинності Законом № 192 призвело до звуження змісту та об»єму гарантій незалежності суддів, матеріального і соціального їх забезпечення та наданих їй прав та гарантій незалежності як судді , на підставі діючого законодавства і Конституції України. Зазначила, що згідно законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом № 2453, а саме ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року , постанови Кабінету міністрів України № 865 від 03.09.2005року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання» до стажу роботи, що дає право судді на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді зараховується також час роботи на посадах прокурорів та слідчих, половина строку навчання за денною формою навчання в інституті та календарний період проходження військової строкової служби , за умови наявності стажу роботи судді не менше 10 років. Оскільки Закон № 192, як такий, що погіршу становище суддів, не має зворотної дії в часі, звужує зміст та обсяг існуючих її прав і свобод, як судді щодо зарахування до стажу , який надає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання , тому вважає, посилання на нього відповідачем при обрахуванні їй стажу є протиправним та таким, що не відповідає вимогам законодавства та Конституції України. З урахуванням викладеного , просила позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у її відсутність.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог позивача та зазначив , що позивач - ОСОБА_2 з 04.10.2016 року перебуває на обліку в Кременчуцькому об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та отримує довічне щомісячне грошове утримання. Згідно рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням до Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п»ятої статті 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визнано такими, що не відповідає Конституції положення: частини третьої статті 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ. Абзацу першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п»ятої статті 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 року №911-VІІІ. Вказав, що абзацом 1 частини 4 резолютивної частини рішення встановлено порядок виконання цього рішення, зокрема, частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів « від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення. Натомість, застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VІІІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання». Зазначив, що у відповідності до вищезазначеного рішення Конституційного суду України управління, згідно протоколу № 8845 від 26.10.2016 року здійснено призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 04.10.2016 року з урахуванням стажу роботи на посаді судді 21 рік 07 місяців 03 днів у розмірі 82 % від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді. Посилання позивача на бездіяльність управління щодо не зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання періодів : 50 % навчання в юридичному інституті - 1рік 11 місяців, роботу слідчим в органах МВС України в м. Дніпропетровську - 4 роки 12 днів, згідно наданого Автозаводським районним судом м. Кременчука розрахунку стажу є безпідставними, оскільки дані періоди включені до розрахунку стажу роботи. З урахуванням викладеного , просив відмовити позивачу у задоволені позову.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи , оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи , позивач ОСОБА_2 з 01.03.1995 року по 03.10.2016 року працювала на посаді судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 року № 1600-VІІ та наказу № 01-06.117 Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.10.2017 року суддя Сировєтнік Т.І. відрахована зі штату Автозаводського районного суду м. Кременчука 03.10.2016 року у зв»язку з виходом у відставку до пункту 1 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Позивач з 04 жовтня 2016 року перебуває на обліку у Кременчуцькому об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області і їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 82 % суддівської винагороди.

Як вбачається з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданій позивачу ОСОБА_2 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області , включено: навчання в юридичному інституті (50%) з 01.09.1977 року по 01.07.1981 року; робота слідчим відділу внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Дніпропетровська з 01.08.1981 року по 12.08.1985 року; робота помічником голови Автозаводського районного суду м. Кременчука з 15.01.1993 року по 28.02.1995 року та робота суддею Автозаводського районного суду м. Кременчука з 01.03.1995 року по 03.10.2016 року . З даного розрахунку вбачається, що станом на 03.10.2016 року стаж роботи ОСОБА_2, який дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці , складає 29 років 07 місяців 29 днів.

У грудні 2016 року позивач звернулася до Кременчуцького об»єднаного Управління пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про зарахування їй до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання : 50 % навчання в юридичному інституті - 1 рік 11 місяців та роботу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого - 4 роки 12 днів та провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання , починаючи з 04.10.2016 року.

Листом від 30.12.2016 року за вих. № 70/С-02 Кременчуцьке об»єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області повідомило позивача, що розмір грошового утримання визначено з урахуванням рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року відповідно до вимог ч.4 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, тобто в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання. В даному листі управління повідомило позивачу, що тривалість стажу її роботи на посаді судді становить 21 рік 07 місяців 03 дні, що дає право на встановлення грошового утримання в розмірі 82 % грошового утримання судді, що становить 19024 грн. та порушень в реалізації пенсійного забезпечення не виявлено.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, виходячи з якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України,права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 126 основного Закону України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

В рішенні Конституційного суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року зазначено, що ст.126 Конституції України закріплено основні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканість суддів. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), є гарантією забезпечення незалежності. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праці заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішеннях Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зазначено, що «визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення і про обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп 2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч.3 ст. 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Пунктом 6.1 Європейської Хартії передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п.6.4).

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Даний факт підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 4 листопада 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Частина 1 статті 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується зокрема належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді, правом судді на відставку. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що також неодноразово було зазначено і Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 08 червня 2016 року № 4- рп/2016, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005.

Згідно з ч. 5 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні норми містить і Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р., який набрав чинності 30.09.2016 р. Так, відповідно до абзацу 2 пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» . За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Слід зазначити, що щомісячне довічне грошове утримання судді є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді

При цьому, щодо стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України станом на день подання заяви) суддя, який має стаж роботи на досаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, чає право подати заяву про відставку.

Разом з тим, згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Загоном України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання помісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролеру за діяльністю суддів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, а також на посадах прокурорів і слідчих, за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, відмова відповідача щодо не зарахування половини строку навчання у вищому навчальному закладі на денній формі навчання - юридичному факультеті Харківського юридичного інституту та робота позивача слідчим в органах МВС України в м. Дніпропетровську , які надають позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, є такою, що не ґрунтується на чинному законодавстві.

Щодо вимоги позивача при зміні грошового утримання працюючого суді на відповідній посаді Автозаводського районного суду м. Кременчука здійснювати їй перерахунок щомісячного довічного грошового утримання і виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % заробітної плати судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, то в цій частині позов не підлягає задоволенню , оскільки суд не наділений повноваженням вирішувати питання про продовження виплат пенсії в подальшому, так як у відповідності до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб, які вчинені на час розгляду справи, а не можливі порушення у майбутньому.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне зобов'язати Кременчуцьке об»єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області подати в місячний строк звіт про виконання постанови суду.

Щодо судових витрат, понесених позивачем при подачі позову до суду , дані витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 6-14, 71,159-163, 167, 267 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Кременчуцького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не зарахування ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді також 50 % навчання в юридичному інституті - 1 рік 11 місяців та роботу слідчим в органах МВС України в м. Дніпропетровську - 4 роки 12 днів, згідно наданого Автозаводським районним судом м. Кременчука розрахунку стажу роботи та проведення розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов»язати Кременчуцьке об»єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити ОСОБА_2 зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді також 50 % навчання в юридичному інституті - 1 рік 11 місяців та роботу слідчим в органах МВС України в Дніпропетровську - 4 роки 12 днів згідно наданого Автозаводським районним судом м. Кременчука розрахунку стажу та провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання , починаючи з 04.10.2016 року та з урахуванням проведених виплат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_2 640 грн. сплаченого судового збору.

Зобов'язати Кременчуцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області подати в місячний строк звіт про виконання даної постанови суду.

В задоволені іншої частини вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Степура А.А.

Повний текст постанови виготовлений 05 травня 2017 року