Справа № 814/716/16
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/716/16

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, 3-ї особи Державної судової адміністрації України про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

18.04.2016р. ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ТУ ДСА України в Миколаївській області та 3-ї особи Державної судової адміністрації України, в якому просила суд :

- визнати неправомірними дії ТУ ДСА в Миколаївській області щодо не нарахування та невиплати їй заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 27.03.2015р. в розмірі, передбаченому ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014р.) та за період з 28.03.2015р. по 09.09.2015р. відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 28.03.2015р.);

- зобов'язати ТУ ДСА в Миколаївській області здійснити перерахунок і виплату їй заробітної плати починаючи з 26.10.2014р. по 27.03.2015р. в розмірі, передбаченому ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014р.), та за період з 28.03.2015р. до 09.09.2015р. відповідно до ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 28.03.2015р.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що незважаючи на законодавчі зміни щодо розмірів посадових окладів, заробітна плата їй нараховувалась всупереч законодавству про оплату праці, чим порушено її конституційні права. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, позивач зазначає, що відсутність бюджетних асигнувань не є підставою для невиконання органом державної влади своїх грошових зобов'язань.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії ТУ ДСА України в Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 27.03.2015р. в розмірі, передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 26.10.2014р.), та за період з 28.03.2015р. по 09.09.2015р. відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 28.03.2015р.). Зобов'язано ТУ ДСА України в Миколаївській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 заробітної плати з 26.10.2014р. по 27.03.2015р. в розмірі, передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 26.10.2014р.), та за період з 28.03.2015р. по 09.09.2015р. відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 28.03.2015 р.).

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ТУ ДСА в Миколаївській області 01.02.2017р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.12.2016р. та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх законних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивачка - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2001 року працює в Вознесенському міськрайоному суді Миколаївської області, з травня 2004 року - на посаді секретаря судового засідання, має 11 ранг державного службовця та відповідно до п.п.5 «б» п.1 Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців» №88-р від 24.02.2003р., є державним службовцем 6-ї категорії.

Протягом періоду з 26.10.2014р. по 08.09.2015р. відповідачем нараховувалась та виплачувалась позивачу заробітна плата за посадовим окладом 1218 грн., а з 09.09.2015р. по 31.12.2015р. - за посадовим окладом 2756 грн.

Під час визначення розміру посадового окладу позивачу, відповідач в період 26.10.2014р. по 08.09.2015р. керувався постановою КМУ №268 від 09.03.2006р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та № 482 від 20.05.2009р. «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету» на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати - 1218 грн.

З 09.09.2015р. відповідач, при визначення посадового окладу позивача, керувався постановою КМУ «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» № 644 від 02.09.2015р., якою посадовий оклад секретаря судового засідання місцевого загального суду визначено в розмірі 50% від 30% посадового окладу судді - 2067 грн.

Не погоджуюсь з діями та рішеннями відповідача, щодо невиплати заробітної плати у розмірі встановленому вказаними вище змінами, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно з протиправної бездіяльності відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції і вважає їх необгрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст.33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (чинного на момент виникнення та реалізації спірних відносин), оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Так, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові ж оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

При цьому, державним службовцям можуть установлюватися надбавки і за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

14.10.2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №1697-VII «Про прокуратуру».

Згідно з пп. 59 п. 5 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону, ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було доповнено абзацом 2: «При цьому, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до 6-ї категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30% посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

П.1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII визначено, що цей Закон набирає чинності через 6 місяців з дня його опублікування, крім п. 5 розділу XII (крім пп.3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII опубліковано у газеті «Голос України» 25.10.2014 року (№206).

Таким чином, зміни, внесені пп.59 п.5 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» до ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», набули чинності з 26.10.2014 року.

Отже, з 26.10.2014 року ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було викладено у такій редакції: «Розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30% посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.».

Також, з 28.03.2015 року Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VІІІ було затверджено нову редакцію Закону №2453-VІ, у ст.147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Пп.2 п.13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

За правилами ст.142 Закону №2453-VІ (у редакції до 28.03.2015 року), фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону №2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145,146 Закону №2453-VІ у редакції з 28.03.2015 року.

З 01.01.2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, ч.1 ст.144 Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13.03.2015 року установлено, що норми і положення Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Так, на час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була визначена Постановою КМУ №268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09.09.2015 року.

Згідно із ч.1,2 ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Зважаючи на те, що з 26.10.2014 року по 09.09.2015 року розміри окладів працівників суду не змінені, а Законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абз.2 ч.1 ст.144 Закону №2453-VІ та ч.1 ст.147 цього ж Закону у редакції з 28.03.2015 року не передбачено, Державна судова адміністрація, як головний розпорядник бюджетних коштів, не мала правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Одночасно слід також зазначити, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і Верховний суд України, зокрема, у своїх постановах від 12.07.2016 року (справа №820/4648/15), від 20.09.2016 року (справа №825/2609/15-а), від 08.11.2016 року (справа №822/5728/15).

А відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1,2 ч.1 ст.237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, враховуючи викладене, рішення суду 1-ї інстанції про протиправність дій управління ДСА при обчисленні й виплаті заробітної плати не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, а наведені вище положення дають підстави для висновку, що Державна судова адміністрації України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, здійснювати перерахунок посадового окладу позивачу та виплату заробітної плати у відповідному розмірі.

До того ж, необхідно зазначити, що у відповідності до ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, за вказаних обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку із чим, судове рішення окружного суду, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко