Справа № 2-а-12697/09/1570
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2011 р.Справа № 2-а-12697/09/1570

Категорія: 3.4Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

за участю сторін:
позивача - Леволи ОСОБА_5
перекладача позивача - Тубензеле ОСОБА_6 (паспорт)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Леволи ОСОБА_5 на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2010 року по справі за позовом Леволи ОСОБА_5 до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову в оформлені документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця та зобовязання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

Позивач, Леволи ОСОБА_5, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову в оформлені документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця та зобовязання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2010 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з Постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2010 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Як встановлено судом першої інстанції, 23.08.2009р. позивачка прибула літаком до м. Борисполя (Україна) з м. Кіншаса (ДР Конго), далі на автобусі виїхала до м. Одеса (а.с.21). 16.09.2009р. надала Управлінню міграційної служби в Одеській області заяву про надання статусу біженця, за №228, мотивуючи тим, що у 1992 році вона поміняла католицизм на протестантство, почала активно його сповідувати, ходити до протестантської церкви «Армія Перемоги». 15.05.2006 року за наказом президента було заарештовано пастора церкви до якої вона належала. Незадоволені таким рішенням прихожани влаштували мітинг, під час якого були сутички між правоохоронними органами та мітингуючими, після чого позивачка втекла з метою уникнення арешту та виїзду з держави (а.с.17).

Рішенням Управління міграційної служби в Одеській області від 09.10.2009 року (а.с.30 зворотній бік) позивачеві було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця на підставі абз.6 ст.12 Закону України «Про біженців», оскільки відсутні умови, передбачені для набуття статусу біженця абз. 2 ст.1 цього Закону.

Правовою підставою для винесення вказаного рішення відповідач вказав абз.б ст.12 Закону України «Про біженців», а фактичною підставою для ухвалення спірного рішення, як з'ясовано під час судового розгляду, є зазначені у висновку головного спеціаліста відділу у справах біженців ОСОБА_7 від 09.10.2009р. обставини, які підтверджують очевидну необґрунтованість заяви Левола ОСОБА_5, дійсні приводи та підстави легального виїзду з країни походження та дійсну мету прибуття заявниці до України в пошуках кращого життя (а.с.29-30).

Частина 2 ст.19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абз.2 ст.1 Закону України «Про біженців»біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає, користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про біженців», статус біженця не надається особі:

- яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві;

- яка вчинила тяжкий злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою набуття статусу біженця, якщо таке діяння віднесено Кримінальним кодексом України до тяжких злочинів;

- яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації Об'єднаних Націй;

- стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, відсутні;

- яка до прибуття в Україну була визнана біженцем або отримала притулок в іншій країні;

- яка до прибуття в Україну з наміром набути статусу біженця перебувала в третій безпечній країні. Дія цього абзацу не поширюється на дітей, розлучених з сім'ями, а також на осіб, які народилися чи постійно проживали на території України, а також їхніх нащадків (дітей, онуків).

Відповідно до Закону України „Про біженців" особа котра звертається: клопотанням про надання статусу біженця в Україні, має обґрунтовано довести що саме вона є жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання національності, громадянства, належності, до певної соціальної групи або політичних переконань.

Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України від 21.06.2001 № 2557-ІІІ «Про біженців», оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця проводиться на підставі особистої заяви іноземця чи особи без громадянства або її законного представника, поданої до органу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України від 21.06.2001 № 2557-ІІІ «Про біженців», орган міграційної служби, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про надання їй статусу біженця, видає заявникові довідку про подання такої заяви, яка є підставою для реєстрації в органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства та реєстрації фізичних осіб. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви орган міграційної служби проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в анкеті, та інші документи, вимагає додаткові відомості і приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Частина 7 ст. 11 Закону України „Про біженців" регламентує, що крім заяв про надання статус біженця заявником додаються документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для набуття статусу біженця. Практичні рекомендації „Судовий захист біженців і осіб, що прибули в Україну в пошуках притулку видана 2000 р. за допомогою Представництва УВКБ ООН по справа біженців в Україні і Центра досліджень проблем міграції доповідає: при звернені до органу міграційної служби за наданням статусу біженця в Україні, як доказ необхідно пред'явити документи або їх копії, що підтверджують обґрунтованість побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань, Підтвердженням фактів стати жертвою переслідувані можуть бути документи офіційних органів влади, суду, прокуратури, держава безпеки про залучення до відповідальності в країні цивільної належності або держави постійного місця проживання.

З метою більш досконалого вивчення обставин, за яких Левола ОСОБА_5 звернулась з заявою про надання їй статусу біженця, 08 жовтня 2009 року відповідачем було проведено співбесіду з нею, в ході якої позивач не змогла дати обґрунтовану відповідь на питання: «Хто її переслідував?»та не змогла пояснити, яка загроза її життю і здоров'ю і від яких державних органів ДР Конго надходить. Крім того, з співбесіди стало відомо, що позивачка виїхала з країни за своїми паспортними документами, ніяких перешкод при перетині митного контролю країни громадської приналежності не зазнавала, також виїзд був заздалегідь спланований (а.с.26-28).

Статтею 12 Закону України «Про біженців»визначено, що рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом, керівника органу міграційної служби (ч.3 ст.12); рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необгрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися (ч. 6 ст. 12).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що рішення відповідача про відмову в оформленні документів для вирішення питання шодо надання статусу біженця відносно Леволи ОСОБА_5 є правомірним, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Одеським окружним адміністративним судом правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Леволи ОСОБА_5 на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2010 року по справі № 2-а-12697/09/1570, - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2010 року по справі за позовом Леволи ОСОБА_5 до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову в оформлені документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця та зобовязання вчинити певні дії, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалу складено у повному обсязі 10 лютого 2011 року.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3