Справа № 807/949/16
Суддя: Шешеня М. О.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 807/949/16
Провадження № 2-а/304/17/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

за участі секретаря судового засідання - Гарайдич Р.А.,

представника позивача - Муріна О.С.,

представника відповідача - Сікори Р.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Перечинський лісохімічний комбінат» до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання протиправними і скасування рішення органу місцевого самоврядування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач товариство з додатковою відповідальністю «Перечинський лісохімічний комбінат» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Печеринської міської ради 20-ї сесії 6 скликання за №322 від 27 січня 2015 року в частині встановлення ставок податку на земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27 січня 2015 року 20-ю сесією 6 скликання Перечинської міської ради прийнято рішення №322, яким було встановлено ставки місцевих податків та зборів, в тому числі ставки податку на землю. Позивач є власником цілісного майнового комплексу, об'єкти якого розміщені на земельній ділянці, що перебуває у підприємства на праві постійного користування. Разом з цим, позивач є платником земельного податку, а відтак оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування розповсюджується на підприємство в частині ставок, прийнятих для постійних користувачів, і вважає що прийняття даного рішення відбулося в порушення норм чинного законодавства України, що позбавило суб'єкта господарювання прав у здійсненні державної регуляторної політики. Рішення Перечиснської міської ради №322 є регуляторним актом, яке направлене на правове регулювання господарських відносин, воно немає характеру одноразового застосування і стосується не конкретної особи, а невизначеного кола осіб, і процедура прийняття такого акту має певні особливості, які встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Однак, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не дотримано процедури встановленої вищевказаним Законом, оскільки кожний проект регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу, який готується з метою одержання зауважень і пропозицій та оприлюднюється не пізніше п'яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта. Строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань, встановлюється розробником проекту регуляторного акту і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення. Враховуючи те, що відповідачем не було оприлюднено повідомлення про оприлюднення оскаржуваного рішення, а також те, що відсутній аналіз його регуляторного впливу, тому позивач вважає, що Перечинською міською радою порушено принцип державної регуляторної політики України, які встановлюють прозорість та врахування громадської думки, відкритість дій регуляторних органів, обов'язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об'єднаннями, а тому просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити, при цьому посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив у такому відмовити, при цьому посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях.

Прокурор підтримав позицію представника відповідача і також просила у позові відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що позивач являється постійним землекористувачем земельної ділянки у розмірі 20,985 гектарів землі з призначенням для експлуатації лісо хімкомбінату та водозабору, яка знаходиться в межах території Перечинської міської ради, про що свідчить державний акт Серії ІІ- ЗК №001096 від 21 лютого 2001 року.

Також встановлено, що 27 січня 2015 року відповідачем на 20 сесії 6 скликання було прийнято рішення, згідно якого встановлено ставку податку за земельні ділянки, які перебувають в постійному користуванні суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності) - 10 відсотків від їх нормативно грошової оцінки, що стверджується рішенням Перечинської міської ради від 27 січня 2015 року №322 «Про внесення змін до рішення 16 сесії Перечинської міської ради 6 скликання від 14.07.2014 року №276 «Про встановлення місцевих податків і зборів».

Разом з цим встановлено, що 18 лютого 2015 року дане рішення Перечинської міської ради було оприлюднено в газеті «Перечинська тема», засновником якої являлася Перечинська міська рада.

Згідно ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст.269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно ст.270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до ст.277.1.1. Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно п. «б» ст.80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Законом України від 28.12.2014 р. №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» з 01 січня 2015 року внесено зміни, зокрема, плату за землю віднесено до місцевих податків. Відповідно до внесених змін місцеві ради можуть встановлювати ставки земельного податку до 12% від нормативної грошової оцінки землі за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні підприємств приватної форми власності.

Згідно п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України сільські, селищні та міські ради у межах повноважень та з урахуванням граничних розмірів ставок встановлюють своїми рішеннями місцеві податки і збори, які є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування повинні забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим кодексом. У разі не встановлення місцевих податків і зборів, передбачених пунктом 10.3 цього Кодексу, рішеннями місцевого самоврядування такі податки і збори справляються платниками у порядку, встановленому цим кодексом за мінімальними ставками та без застосування відповідних коефіцієнтів.

Разом з цим, згідно абз.2 п.4 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. №71-VIII встановлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад по встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а також того, що оскаржуване рішення належним чином відповідачем було опубліковано, а тому суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв в межах та в спосіб наданих йому повноважень, а тому заявлений позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Тому, керуючись ст.ст.80, 206 Земельного кодексу України, ст.ст.12, 269, 270, 277.1.1 Податкового кодексу України, ст.ст.159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У позові Товариства з додатковою відповідальністю «Перечинський лісохімічний комбінат» до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання протиправними і скасування рішення органу місцевого самоврядування - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий:Шешеня М. О.