Справа № 127/5347/17
Суддя: Бойко В. М.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/5347/17
Провадження №2-а/127/373/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2017 р. м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бойко В.М, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Адміністративний позов мотивований тим, що з 21.11.2007 року по даний час позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком, яка з 12.02.2017 року становить 1399,33 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача, який за життя з 01.10.1996 року по день смерті перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України і отримував спеціальну пенсію, обчислену відповідачем відповідно до вимог ст. 50-1 закону України «Про прокуратуру». 06.02.2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із відповідною заявою про призначення їй пенсії покійного чоловіка у зв'язку із втратою годувальника та встановити її в розмірі 60% середньомісячного заробітку відповідно до ст.. 86 Закону України «Про прокуратуру». Однак управлінням пенсійного фонду України у м. Вінниці листом від 14.02.2017 року їй було відмовлено в призначені такої пенсії з тих підстав, що п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 з 01 червня 2015 року, скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалось відповідно до спец. законів, в тому числі Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються раніше призначені пенсії не перераховуються.

Таку відмову позивач вважає неправомірною та безпідставною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Ухвалою суду відкрито скорочене провадження по справі.

В заяві від 21.04.2017р. позивач уточнив позовні вимоги та просив суд зробити перерахунок пенсії померлого чоловіка позивача та призначити пенсію у зв"язку з втратою годувальника на підставі ч.19. ст. 86 ЗУ "Про прокуратуру".

Відповідачем подано заперечення на адміністративний позов в яких він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з тих підстав, що 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалось відповідно до спец. законів України в тому числі відповідно до ЗУ "Про прокуратуру", що на думку відповідача свідчить про те, що з 01.06.2015 року не здійснюється ні призначення, ані перерахунки пенсій відповідно до спеціального законодавства, оскільки норми, які регулювали питання пенсійного забезпечення тієї категорії осіб, на яких поширюється дія цих законів, скасовані.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя, вивчивши письмові докази по справі, дійшов наступних висновків:

Як вбачається з пенсіного посвідчення НОМЕР_2 від 21.11.2007 р. позивачу призначена пенсія за віком довічно.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30.01.2017 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років, про що складено відповідний актовий запис №314.

ОСОБА_2 був чоловіком позивача ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.06.1979 року.

Судом встановлено, що Рішенням №1983 від 14.02.2007 року УПФУ у м. Вінниці позивачу відмовлено в перерахунку пенсії згідно заяви від 06.02.2017 р. з тих підстав, що п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 з 01 червня 2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалось відповідно до спец. законів, в тому числі Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються раніше призначені пенсії не перераховуються.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213 від 2 березня 2015 року внесено зміни в частину п'ятнадцяту статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", а саме зазначено: "Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії / щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Пенсія з 1 січня 2016 року, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".

Пунктом 19 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальний стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 % середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Приписами частини 13 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Частиною 18 статті 50-1 зазначеного вище Закону України передбачено, що призначення працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 ЗУ "Про прокуратуру", зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини 13, 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", які змін у зв"язку з прийняттям Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" - не зазнали.

Таким чином, враховуючи вказане вище, суд погоджується з доводами позивача , щодо неправомірності дій відповідача.

В свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом факти, суд вбачає неправомірні дії з боку управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, яке діяло в порушення вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 19 Конституції України, в якій зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України суд вважає судові витрати компенсувати за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 159-163, 167, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 50-1 Закону «Про прокуратуру» п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 її покійного чоловіка - ОСОБА_2 та призначення ОСОБА_1 пенсії у зв'язку із втратою годувальника на підставі ч.19 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 її покійного чоловіка - ОСОБА_2 та призначити ОСОБА_1 пенсію у зв'язку із втратою годувальника в розмірі 60% середньомісячного заробітку, тобто у розмірі 6213,53 гривні.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: