Справа № 808/3926/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року 12 год 45 хв.Справа № 808/3926/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ТУ ДСА України у Запорізькій області, ДСА України, Запорізького районного суду Запорізької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до ТУ ДСА України у Запорізькій області (далі іменується - відповідач 1), ДСА України (далі - відповідач 2), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача ТУ ДСА України при визначенні позивачу компенсації за невикористану відпустку учасникам бойових дій відповідно до Закону України "Про відпустки";

- зобов'язати ДСА України нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 2015 та 2016 роки.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працював з 22.12.1994 по 03.10.2016 на посаді судді Запорізького районного суду Запорізької області. При виході у відставку з позивачем мали провести повний розрахунок, сплатити компенсацію за невикористану відпустку, заробітну плату, грошову допомогу. Проте, ОСОБА_1 не було компенсовано відпустку як учаснику бойових дій. Враховуючи викладене, просить суд визнати неправомірною таку бездіяльність відповідачів та зобов'язати виплатити компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2015 та 2016 роки.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2017 залучено до участі у справі в якості відповідача - Запорізький районний суд Запорізької області (далі - відповідач 3).

У судове засідання 11.04.2017 позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув. У позовній заяві від 20.01.2017 просить розглядати справу в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судове засідання 06.06.2016 з'явився представник відповідача 1 та відповідача 2 і підтримав заперечення проти позову від 08.02.2017 вих. № 08-02/434. Зокрема, зазначив, що оскільки додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни не належить до щорічних відпусток то, відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника грошова компенсація за таку відпустку не виплачується. У зв'язку із викладеним, просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Від відповідача 3 надійшло клопотання (вх. № 5648 від 24.02.2017) про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. Будь-які письмові заперечення чи пояснення по суті спору від Запорізького районного суду Запорізької області не надходили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі іменується - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд дійшов до висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини шостої статті 12 та статті 41 КАС України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

22.12.1994 ОСОБА_1 приступив до виконання обов'язків судді Ленінського районного суду Запорізької області.

20.05.1996 ОСОБА_1 призначений суддею Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

20.01.1997 позивач призначений суддею Запорізького районного суду Запорізької області.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 звільнений з посади судді Запорізького районного суду Запорізької області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Наказом голови Запорізького районного суду Запорізької області від 03.10.2016 № 8-о-2016 ОСОБА_1 відраховано зі складу Запорізького районного суду Запорізької області.

ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДСА України в Запорізькій області із заявою від 26.10.2016 (вх. № 9412 від 28.10.2016) в якій просив провести з ним розрахунок за невикористану додаткову відпустку за 2015 та 2016 роки.

Листом від 11.11.2016 вих. № Г-99/08-05/338 ТУ ДСА України в Запорізькій області повідомило позивача про те, що підстави для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки окремим категоріям ветеранів війни відсутні.

Позивач, не погоджуючись із висновками ТУ ДСА України в Запорізькій області, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначалась Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України № 2453-VI).

Відповідно до ст. 100 Закону України № 2453-VI суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно з положеннями ч. 1, 3,4 ст. 109 Закону України № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною 6 статті 111 Закону України № 2453-VI передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Тобто, підставою для припинення трудових відносин є відповідне рішення, а не факт подачі заяви про звільнення. Отже, суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. В даному випадку підставою для звільнення судді є постанова Верховної Ради України.

Судом з'ясовано, що постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VІІІ «Про звільнення суддів» суддю ОСОБА_1. звільнено з посади судді Запорізького районного суду Запорізької області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Позивач звернувся до ТУ ДСА України в Запорізькій області із заявою про виплату йому, зокрема, компенсації за невикористану частину відпустку як учаснику бойових дій.

Згідно положень ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР), у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи АІ групи.

Статтею 77-2 Кодексу законів про працю України, пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII ( далі - Закон № 3551-XII), та статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР визначено, що учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом № 3551-XII, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Належність певної відпустки до того чи іншого виду (щорічна, соціальна тощо) визначено статтею 4 Закону № 504/96-ВР, а види відпусток, за які при звільненні виплачується компенсація у разі їх невикористання, - статтею 24 зазначеного Закону.

Відповідно до статті 4 Закону № 504/96-ВР, до щорічних відпусток належать: основна відпустка ; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці ; додаткова відпустка за особливий характер праці ; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

14.05.2015 року Закон № 504/96-ВР доповнено статтею 16-2 «Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни», за якою учасникам бойових дій інвалідам війни, статус яких визначений № 3551-XII, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

При цьому вказану статтю віднесено до розділу ІІІ «Додаткові відпустки у звязку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях», назву якого доповнили складовою «Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни».

Тобто, додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до щорічних відпусток.

На відміну від щорічної відпустки, додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Вона не переноситься (не подовжується) на дні тимчасової непрацездатності працівника чи святкові і неробочі дні, що припали на її період. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначаються за погодженням між працівником і роботодавцем.

Аналогічні роз'яснення надано Міністерством соціальної політики України в листі від 04.08.2016 № 430/13/116-16.

Оскільки додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до щорічних, то не підлягає грошовій компенсації при звільненні, а тому підстав для задоволення позову немає.

Частиною першою статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного, відповідачі у справі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, і не порушили права та інтереси позивача у справі.

Таким чином, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 160, 163, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя М.С. Лазаренко