Справа № 243/2301/17
Суддя: Сидоренко І. О.
Дата ухвалення: 2017-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2017 року м. Слов'янськ

приміщення суду за адресою: м. Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Слов'янський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.,

при секретарі судового засідання Рудь Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 11 Слов'янського міськрайонного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії. Дана позовна заява мотивована тим, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції у м. Донецьк позивач була вимушена в березні 2015 року переміститися до м. Слов'янська, де вона та її син - ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України «Про захист прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» були взяті Управлінням праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради на облік як внутрішньо переміщені особи.

Відповідно до вимог Постанови УМУ № 505 від 01.1.2014 року внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку, надається грошова допомога з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більш ніж шість місяців.

Позивачу, як уповноваженому представнику сім'ї, відповідачем надавалася адресна допомога в період з березня 20125 року по вересень 2016 року в розмірі 1326 грн. на неї та на дитину. В жовтні 2016 року відповідач припинив виплату адресної допомоги на сім'ю, мотивуючи свої рішення тим, що у власності позивача є 1/4 частка житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Дане рішення позивач вважає неправомірним, оскільки відповідно до п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Згідно з вимогами закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом» 07 жовтня 2014 року АТЦ при СБУ видано новий наказ № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», яким визначено, що районами проведення АТО є вся Донецька та Луганська області з 07 квітня 2014 року. П.п. 9 п. 1 Додатку до Розпорядження КМУ «1275-р від 02.12.2015 року м. Добропілля м. Білозерське включено до переліку населених пунктів, де проводилася АТО.

Отже, приймаючи рішення. Відповідач не прийняв до уваги, що належна позивачу 1/4 частина житлового приміщення знаходиться в районі проведення АТО, а Постанова КМУ № 505 прямо передбачає наявність житла у інших, ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Крім того, відповідна допомога не надається у разі, якщо особа має житло, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, тобто, якщо особа в разі переїзду не несе витрати на оплату житла, зокрема його оренду. Наявна у позивача 1/4 частка квартири загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. становить близько 7 кв.м. та не може вважатися житловим приміщенням, придатним для проживання з дитиною в розумінні положень чинного законодавства. Зокрема п. 6 Порядку.

Таким чином, позивач не має у власності житлового приміщення у інших регіонах, ніж район АТО. В якому вона разом з родиною могла б проживати уникаючи витрат на оплату житла, тому при подачі заяви на отримання адресної допомоги позивач подала достовірні відомості.

Просить суд визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради щодо припинення виплат, як уповноваженому представнику сім'ї щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в жовтні 2016 року; скасувати рішення щодо припинення виплат на проживання у жовтні 2016 року; скасувати рішення щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання за заявою від 25.01.2017 року; зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання відповідно до заяви від 25.01.2017 року починаючи з дня подачі заяви.

Згідно з наданим суду запереченням на позов відповідач зазначає, що ОСОБА_1 10.03.2015 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Згідно заяв про призначення щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі й на оплату житлово-комунальних послуг від 20.03.2015 року. від 25.06.2015 року, 11.01.2016 року, 23.05.2016 року ОСОБА_1 щомісячно одержувала адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі й на оплат житлово-комунальних послуг. ОСОБА_1 в своїх заявах вказувала, що у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції в наявності не має. Однак, відповідачем було встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим було прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги. В задоволенні позову просять відмовити.

В судовому засіданні позивач підтримала вимоги, викладені в позові, наполягала на його задоволенні, надала суду пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовної заяви.

Представник відповідача Винник О.В., що діє на підставі довіреності № 08-20/240 від 24.01.2017 року, в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, наполягала на тому, що оскаржуване позивачем рішення прийнято відповідно до вимог Закону, оскільки було з'ясовано, що вона має 1/4 частку квартири, що розташована на території, що підконтрольна владі України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3; взята на облік УСЗН Слов'янської міської ради як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 30 січня 2017 року № . Також, разом з позивачем фактично проживає її син ОСОБА_2, який відповідно до довідки від 30 січня 2017 року № також взятий на облік відповідачем як внутрішньо переміщена особа.

Позивачу ОСОБА_1 була призначена щомісячна адресна грошова допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі й на оплату житлово-комунальних послуг, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до Розпорядження № 12-22/3228 від 14.11.2016 року УПСЗН Слов'янської міської ради ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги на проживання згідно з п. 6 Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року за період з 23.20.2014 року по 30.09.2016 року.

Отже, з 01.20.2016 року позивач даний вид допомоги не отримувала.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з заявою про поновлення нарахування та виплати допомоги (заява від 07 листопада 2016 року. заява від 25.01.2017 року), на що отримувала відповідь, що відповідно до п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, а позивач має житлове приміщення розташоване у м. Добропілля.

Рішенням від 31.01.2017 року відповідачем було відмовлено позивачу в наданні допомоги на проживання на підставі того, що сім'я володіє житловими приміщенням не на окупованій територій та не зоні АТО.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 2010 року виданого відділом з житлових питань Добропільської міської ради, довідки Добропільського БТІ від 26.02.2010 року позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 1/4 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій відповідача суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

15.10.2014 року набрав чинності Закон України № 1669-VII від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до статті 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р від був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів входило м. Слов'янськ Донецької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р зупинено.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів входить м. Добропілля, м. Білозерське Донецької області.

Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що відповідач неправомірно прийняв до уваги наявність у позивача 1/4 частки квартири, розташованої у м. Білозерське, як нерухоме майно, що знаходиться поза межами району проведення антитерористичної операції. Крім того, суд погоджується з ствердженням позивача щодо того, що наявність у власності позивача 1/4 частки квартири загальною площею 40,7 кв. м., житловою площею 27,9 кв. м. що становить близько 7 кв. м. житлової площі, не може вважатися житловим приміщенням, придатним для проживання позивача з дитиною, оскільки відповідно до ст. 47 Житлового Кодексу, чинного на теперішній час, норма жилої площі встановлена в розмірі 13, 65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо;з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини та проаналізувавши законодавчі положення, що регулюють виникли правовідносини, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 100,104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради по припиненню виплат ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання у жовтні 2016 року.

Скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради № 12-22/3228 від 14.11.2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання.

Скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради від 31.01.2017 року про відмову у наданні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання відповідно до заяви від 25.01.2017 року, починаючи з дня подачі заяви - 25.01.2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийнятті постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду І О.Сидоренко