Справа № 201/4565/17
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/4565/17
Провадження № 2а/201/149/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (третя особа: Пенсійний фонд України) про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії щодо нарахування та виплати пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

27.03.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (третя особа: Пенсійний фонд України) про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії щодо нарахування та виплати пенсії (а.с. № 3 - 14).

29.03.2017р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було відкрито скорочене провадження в адміністративній справі № 201/4565/17 (а.с. № 42).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві посилається на те, що з 01.10.2015р. йому призначена у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія по лінії МВС України, за вислугу років, як працівнику органів внутрішніх справ, звільненому у запас.

01.01.2016р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. № 911-УІІІ, яким внесені зміни, в тому числі до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме визначено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до п. З розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. № 911-УІІІ було передбачено, що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі .спеціального зв'язку та захисту інформації України," Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Прийнятим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. № 911-УІП було позбавлено пенсіонерів-державних службовців, які працюють в органах Національної поліції України, права на отримання пенсій з 1 січня 2016р. через відсутність Національної поліції України серед переліку силових відомств, зазначених у п. З розділу II «Прикінцеві положення» цього Закону.

З 01.01.2016р. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, у зв'язку з тим, що позивач з 07.11.2015р. працює на посаді начальника відділу юридичного забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що відноситься до посади, яка заміщуються державними службовцями припинило виплату позивачу пенсії.

01.01.2017р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до пункту 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо поширення чинності цього Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України» від 15.11.2016 № 1741-VIII (газет «Голос України» від 31.12.2016р. № 251), яким абзац перший пункту 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р., № 911-VIII після слів «Міністерстві внутрішніх справ України» доповнено словами «Національній поліції».

04.01.2017р. у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до пункту 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо поширення чинності цього Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України» від 15.11.2016р. № 1741-УІІІ позивач звернувся з заявою до відповідача з вимогою нарахувати та виплатити йому пенсію, що призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за 2016р., починаючи з 01 січня 2016р. по 31 грудня 2016р.

01.02.2017р. ОСОБА_1 отримав відповідь від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 19.01.2017р. за № 1415/03/03, якою його вимоги щодо нарахування та виплати пенсії, що призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за 2016р., починаючи з 01 січня 2016р. по 31 грудня 2016р. були залишені без задоволення.

З такими діями ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови нарахувати та виплатити йому пенсію, що призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за 2016р., починаючи з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. позивач не згоден, у зв'язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

14.04.2017р. до суду надійшли письмові заперечення ГУПФУ в Дніпропетровській області, в яких відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 з огляду на наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону України від 24.12.2015р. № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2016р.) тимчасово, у період з 01 січня 2016р. по 31 грудня 2016р., особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016р. № 7-рп/2016 (справа № 1-38/2016) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992р. № 2262-ХІІ зі змінами, а саме першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 01 січня 2016р. по 31 грудня 2016р., особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини цього рішення положення першого речення ч. 1 ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. № 2262-ХІІ зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення (20.12.2016р.).

Закон України від 15.11.2016р. № 1741-VIII "Про внесення зміни до пункту 3 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо поширення дії цього Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України" в частині не застосування обмежень щодо виплати пенсії особам, які перебувають на посадах Національної поліції України, набрав чинності 01.01.2017р.

Відповідно до абз. 2 п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Позивач в період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. працював на посаді начальника відділу юридичного забезпечення головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, таким чином, у період з 01.01.2016р. по 19.12.2016р. пенсійні виплати позивачу не виплачувалися в силу вищенаведених законодавчих норм.

За викладеного, відповідач вважає, що підстави, обумовлені чинним законодавством, для нарахування та виплати позивачу пенсії за період з 01.01.2016р. по 19.12.2016р. відсутні, у зв'язку з чим і просить суд відмовити останньому у задоволенні його позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ. Даний факт визнається відповідачем та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. № 26, 29).

01.04.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ, яким внесено зміни до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до якої тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів 1 та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

01.01.2017р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.11.2015р. № 911-VIII, яким внесено зміни до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до якої, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Водночас, ОСОБА_1 працює на посаді начальника відділу юридичного забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (а.с. № 17 - 18) та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, враховуючи зміни внесені Законом № 213-УІІІ та Законом № 911-УІІІ не мав права на отримання пенсії, яка призначається відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

У зв'язку з неповідомленням з боку позивача інформації, що він отримуючи пенсію, продовжує працювати, виникла переплата пенсії.

Головним управлінням було прийнято рішення про стягнення сум пенсії, виплачених надміру, за періоди з 07.11.2015р. по 28.12.2015р. та з 01.01.2016р. по 31.01.2016р. в розмірі 12 842грн.98коп. З 01.02.2016р. позивачу на виконання Закону №911-VIII було тимчасово призупинено виплату пенсії.

При винесенні рішення про стягнення сум пенсії, виплачених надмірно, було враховано, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 23.12.2015р. № 900-УІІІ пенсії особам, які проходять військову службу або займають посади державних службовців у Національній поліції, за період з 29.12.2015р. по 31.12.2015р. виплачується в повному обсязі.

Не погодившись із таким рішенням головного управління, ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до суду, в якій просив скасувати вищезазначене рішення головного управління.

29.09.2016р. постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним рішення головного управління про стягнення сум пенсії, виплачених надмірно ОСОБА_1 в частині за період з 07.11.2015р. по 28.12.2015р. та в цій частині вказане рішення суду скасовано. В іншій частині позовних вимог було відмовлено (а.с. № 54 - 56).

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016р. № 7-рп/2016 (справа № 1-38/2016) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ зі змінами, а саме першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини цього рішення положення першого речення ч. 1 ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. № 2262-ХІІ зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення (20.12.2016р.).

Закон України від 15.11.2016р. № 1741-VIII "Про внесення зміни до пункту 3 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо поширення дії цього Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України" в частині не застосування обмежень щодо виплати пенсії особам, які перебувають на посадах Національної поліції України, набрав чинності 01.01.2017р.

Відповідно до абз. 2 п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

На підставі викладеного, виплата пенсії ОСОБА_1 в період з 20.12.2016р. по 31.12.2016р. була здійснена в повному обсязі.

Позивач в період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. працював на посаді начальника відділу юридичного забезпечення головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, таким чином, у період з 01.01.2016р. по 19.12.2016р. пенсійні виплати позивачу не виплачувалися в силу вищенаведених законодавчих норм.

З 01.01.2017р. виплата пенсії позивачу була поновлена на підставі пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774 від 06.12.2016р.

Помилковими є висновки позивача про звуження змісту та обсягу прав і свобод гарантованих Конституцією України, так як головним управлінням, як органом виконавчої влади, на виконання Законів тимчасово зупинено виплату пенсії, а не позбавлено позивача права на таку пенсію.

Крім того, Закон України «Про внесення зміни до пункту 3 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо поширення дії цього Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України» № 1741-VIII від 15.11.2016р., на який посилається позивач, набрав чинності лише з 01.01.2017р.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тож, твердження позивача про неправомірність дій головного управління є необґрунтованим, оскільки позивачу було призупинено виплату пенсії на виконання Закону № 911-УІІІ.

З огляду на те, в період з 01.01.2016р. по 19.12.2016р. ОСОБА_1 працював на посаді та умовах Закону України «Про державну службу», тоді як частина 1 статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ містить застереження щодо виплати пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законом України «Про державну службу», дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призупинення виплати пенсії є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки головне управління діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правовідносини в даній справі повинні розглядатися, в першу чергу, виходячи з правомірності або неправомірності дій чи бездіяльності органу владних повноважень, на звернення для оскарження яких Кодексом адміністративного судочинства передбачено 6 місяців.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч. 1 ст. 102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали його зверненню до суду та не залежали від його волевиявлення.

В свою чергу, будь-яких доказів наявності об'єктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, позивач не надав, тоді як наголошує на порушенні своїх прав з 01.01.2016р.

Крім того, ч. 4 ст. 102 КАС України визначено, що право на поновлення та продовження процесуальних строків не поширюються на строки звернення до адміністративного суду.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами, норми права, що їх регулюють, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки в задоволені позовних вимог позивачу було відмовлено, то сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 640грн. не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 159, 161 - 163, 183-2 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (третя особа: Пенсійний фонд України) про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії щодо нарахування та виплати пенсії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.В. Ткаченко