Справа № 815/6467/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6467/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.05.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось ПАТ «Українське Дунайське пароплавство» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.05.2016 року.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (вхід. 11879/17 від 21.04.2017 року).

Представник відповідача до суду також не з'явився, будь-яких клопотань не надав, тому, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

21.12.2016 року від Відповідача надійшли заперечення на позов, в яких просив суд відмовити Позивачу в задоволені позову з підстав, викладених у письмових запереченнях(а.с.114-17).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Відповідач є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування, стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, а тому справи за позовами щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17, ст. 50 КАС України віднесені до юрисдикції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що Спеціалізованою Державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік, за результатами якої складено акт від 22.04.2016 №44/28-08-42/01125821/1 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення платником податків вимог пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140, п. 3 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, у результаті чого було занижено податок на прибуток за 2015 рік на 2001984 грн.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 2001984 грн.

Позивач, не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2016 року №, 27.05.2016 р. подав скаргу за вих. № ЮС-975 до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників. Рішенням даного контролюючого органу від 09.06.2016 р. за вих. № 12819/10/28-10-10-4-33 строк розгляду скарги було продовжено до 29.07.2016 р.

Рішенням Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 29.07.2016 р. за вих. № 16400/10/28-10-10-4-33 податкове повідомлення рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення. 11.08.2016 р., у зв'язку з незгодою з рішенням Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників, позивачем було подано відповідну скаргу за вих. № ЮС-1283 до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 02.09.2016 р. за вих. № 19068/6/99-99-11- 01-02-25 строк розгляду скарги було продовжено до 14.10.2016 р.

Рішенням ДФС України від 12.10.2016 р. за вих. № 22147/6/99-99-11-01-02 податкове повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду первинної скарги залишені без змін, а скаргу позивача- без задоволення, у зв'язку з чим позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення у судовому порядку.

Оцінюючи оскаржені рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, урегульовані Податковоим кодексом України.

За правилами підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, зокрема, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Згідно з п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючи органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Так, п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Згідно п.76.1 ст.76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Приписами п.86.2 ст.86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Як вбачається з Акту перевірки, підставою для застосування відповідальності до позивача, стало те, що відповідач при проведенні камеральної перевірки, на підставі ст.76 Податкового кодексу України, дослідивши податкову декларацію з податку на прибуток за 2015 рік (№ від 09.02.2016р.), уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за 2015 рік (№ від 22.04.2016р.) та звіт про фінансові результати за 2015 рік № від 08.02.2016 року, які були надані в електронному вигляді позивачем, встановив завищення позивачем суми від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих (податкових) років на загальну суму 92 933 108 грн., що призвело до заниження податку на прибуток на 2 001 984 грн.

Суд не погоджується з таким висновком Відповідача, виходячи з наступного.

Згідно з п. 150.1. ст. 150 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015) якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Починаючи з 01.01.2015 особливості оподаткування податку на прибуток встановлено статтею 134 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ «Податок на прибуток підприємств» цього Кодексу.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 (що набрав чинності 01.12.2015) затверджено нову форму Податкової декларації з податку на прибуток підприємств.

Згідно з пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України, фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення зазначеного пункту застосовуються з урахуванням пункту 3 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

Зі змісту пункту 3 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України вбачається, що пункт 150.1 статті 150 Кодексу, у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, застосовується:

у 2012 - 2015 роках з урахуванням такого:

звітних (податкових) періодів 2014 року у розмірі 25 відсотків суми такого від'ємного значення та сум від'ємного значення, не погашених за 2013 податковий рік. У разі якщо 25 відсотків суми від'ємного значення об'єкта оподаткування не погашається протягом відповідних звітних (податкових) періодів 2014 року, то непогашена сума підлягає врахуванню при визначенні податкових зобов'язань у наступних періодах;

звітних (податкових) періодів 2015 року у розмірі 25 відсотків суми такого від'ємного значення та сум від'ємного значення, не погашених за 2014 податковий рік. У разі якщо 25 відсотків суми від'ємного значення об'єкта оподаткування не погашається протягом відповідних звітних (податкових) періодів 2015 року, то непогашена сума підлягає врахуванню при визначенні податкових зобов'язань у наступних періодах до повного погашення такого від'ємного значення.

При цьому платники податку на прибуток ведуть окремий облік показника від'ємного значення об'єкта оподаткування, що склався станом на 1 січня 2012 року та включається до витрат наступних податкових періодів або зменшує фінансовий результат до оподаткування наступних податкових періодів і сум, не погашених протягом 2012 - 2015 років. Таке від'ємне значення погашається в першу чергу. В другу чергу погашається від'ємне значення об'єкта оподаткування, що виникло після 31 грудня 2011 року.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що актами Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової адміністрації України № 125821 від 27.04.2009 року про результати планової виїзної перевірки ВАТ "Українське Дунайське пароплавство" код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2007 року по 31.12.2008 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 року по 31.12.2008 року (а.с. 87-94) підтверджено збиток 2007 року у розмірі 15 872 304 грн. та збиток 2008 року у розмірі 39 538 795 грн., № 283/15-02-22-01/01125821 від 15.06.2015 року про результати планової виїзної документальної перевірки приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство", код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. (а.с. 95-103) підтверджено збитки: за 2012 рік у розмірі 54 157 202 гри., за 2013 рік у розмірі 25 876 869 грн., за 2014 рік у розмірі 6 270 683 грн.

Збиток приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство", згідно з податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2011 рік склав 33 558 073 грн. (а.с. 104 - 105).

З акту перевірки та поданих заперечень вбачається, що єдиною підставою для неврахування збитків ПрАТ "УДП" минулих років є те, що ПрАТ "УДП" в декларації з податку на прибуток за 2014 рік не задекларовано збитки за 2011-2013 роки та позивачем не подано уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, щодо декларування збитків за 2011-2013 роки. Разом з тим матеріалами справи підтверджується, що загальна сума від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" становить 158 240 711 грн., у зв'язку з чим ПрАТ "УДП" було подано уточнюючу податкову декларацію від 27.05.2016 р. з податку на прибуток підприємств за 2015 рік.

Суд погоджується з доводами позивача, що податкове законодавство України не містить обмежень в часі щодо відображення платником податків збитків попередніх років у податковій декларації за конкретно визначений рік (2014 або 2015), а тому платник податків має право на свій розсуд відобразити збитки попередніх років у декларації з податку на прибуток. У зв'язку з цим ПрАТ "УДП" у податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік (з урахуванням уточнюючих декларацій) було відображено збитки попередніх років у загальному розмірі 158 240 711 грн.

Окрім того, суд вказує на те, що під час проведення перевірки уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ ДФС з суми від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років у розмірі 107 593 309 грн. було визнано лише суму у розмірі 14 660 201 грн., яка, згідно з актом складається з 6270683 грн.- збитки попередніх періодів, визнані актом від 15.06.2015 року № 283/15-02-22-01/01125821, та 8389518 грн.- 25 відсотків від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2011 рік, підтверджені зазначеним актом, але при визначенні відхилення на суму 92 933 108 грн., відповідачем не враховані результати попередніх перевірок за періоди, за які підтверджено наявність збитків.

Необхідно зазначити, що згідно з розділом XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України платники податку на прибуток ведуть окремий облік показника від'ємного значення об'єкта оподаткування, що склався станом на 1 січня 2012 року та включається до витрат наступних податкових періодів або зменшує фінансовий результат до оподаткування наступних податкових періодів і сум, не погашених протягом 2012 - 2015 років. Разом з тим, не відображення платником податку в декларації з податку на прибуток за 2014 рік збитків за 2011-2013 роки та не надання уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, щодо декларування збитків за 2011-2013 роки, ніяким чином не обмежують позивача в праві на формування сум від'ємного значення об'єкта оподаткування, оскільки наявність збитків фактично зберігається за платником податків та ніяких обмежень в часі щодо їх використання (відображення) Податковий кодекс не містить.

В свою чергу, здійснюючи господарську діяльність, позивач має право, а держава гарантує забезпечення легкості з'ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності (принцип правової визначеності), в даному випадку щодо права на формування, облік та використання показників від'ємного значення об'єкта оподаткування.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Відтак, суд дійшов висновку, що в цій справі суб'єктом владних повноважень порушено низку принципів, на яких ґрунтується податкове законодавство.

Також, відповідачем зазначено, що ПрАТ «УДП» при складанні уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік від 22.04.2016 № не заповнений рядок 27 «Збільшення податкового зобов'язання звітного періоду, що уточнюється» та не проставлена сума в розмірі 552 282 грн. Разом з тим, в акті перевірки немає посилань на норму Податкового кодексу України, яку порушено, не зазначено правову підставу донарахування податкового зобов'язання. В наданих запереченнях проти позову та у рішеннях про результати розгляду скарг податковий орган вказує на те, що сума в розмірі 552 282 грн. нарахованого та сплаченого податку на майно, була самостійно виключена позивачем в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік (вх. ), що свідчить про порушення Порядку заповнення податкової декларації з податку на прибуток № 897 від 20.10.2015 року, але також не зазначені норми Податкового кодексу України, які порушені, а посилання на порушення пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140, п. 3 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України є безпідставним.

Враховуючи викладене, встановлені в акті перевірки від 22.04.2016 №44/28-08-42/01125821/1 порушення, не є доведеними відповідачем.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. З цього питання слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Застосування наведених правових норм до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість висновків, викладених в акті перевірки від 22.04.2016 №44/28-08-42/01125821/1, у зв'язку з чим дійшов висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.05.2016 року №.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби № від 16.05.2016 року.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (, адреса: 68600, м. Ізмаїл, вул. Краснофлотська, 28) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби (, адреса: 65058, м. Одеса, пр. Шевченка, 15/1) судовий збір у розмірі 30029 (тридцять тисяч двадцять дев'ять) гривень 76 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.