Справа № 814/2208/16
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

12 квітня 2017 року Справа № 814/2208/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Князєва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання позивача про зупинення провадження у справі

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1
до відповідачів1. Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001 2. Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5,Миколаїв,54001
провизнання протиправним та скасування наказу від 06.11.2015р. №323, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області № 323 від 06.11.2015 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з 06.11.2015 року з посади начальника слідчого відділення розслідувань злочинів скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого відділу Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області у запас Збройних Сил за пунктом 64-Г (через скорочення штату);

- поновити капітана міліції ОСОБА_1 на посаді Начальника слідчого відділення розслідувань злочинів скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого відділу Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області з 06.11.2015 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області вирішити питання про переведення ОСОБА_1 у встановленому порядку на службу в Головне управління Національної поліції в Миколаївській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на мою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на час його звільнення штатних змін не відбувалось, на час його звільнення з посади відповідачем не були запропоновані вакантні посади, інші гарантії під час звільнення не були дотримані.

Відповідачі письмових заперечень на позов не надали.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (арк. спр. 63). Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином (арк. спр. 55, 56).

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

01.09.2003 року позивач був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України згідно наказу НАВСУ № 40 від 18.07.2003 року. На період листопада 2015 року позивач працював на посаді начальника відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого відділу Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області

Наказом УМВС України в Миколаївській області від 06.11.2015 року № 323 позивача було звільнено з займаної посади згідно п. 10 та 11 розділу 11 Закону України «Про національну поліцію» та п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України - через скорочення штатів.

Загальний порядок звільнення працівника із ініціативи роботодавця передбачений Кодексом законів про працю України. Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Спеціальний порядок звільненняполіцейських у вказаних правовідносинах на момент звільнення позивача зі служби врегульовано статтею 68 Закону України «Про національну поліцію», відповідно до якої у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону. Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Пленум), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідач не надав доказів, що у нього мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а також на підтвердження того, що позивачу пропонувалися посади з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження, як це передбачено вищезазначеними нормами права.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи (абз. 2 п. 19 Пленуму).

Також не надано доказів, що при вирішення питання про звільнення позивача відповідачем було оцінено та враховане можливе переважне право позивача на залишення на посаді.

За таких обставин суд не може визнати законним звільнення позивача через скорочення штатів.

Приписами частини 3 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Положеннями частини 8 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» зазначає, що поліцейському, посада якого скорочена, грошове забезпечення виплачується включно до дня призначення на іншу посаду або до дня звільнення зі служби в поліції в розмірі, визначеному за останньою штатною посадою, яку він займав на момент її скорочення. Розмір щомісячної премії встановлюється рішенням керівника органу (закладу, установи) поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови про присудження виплат заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 94, 158 - 163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області № 323 від 06.11.2015 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника слідчого відділення розслідувань злочинів скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого відділу Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, або на рівнозначній посаді в структурних підрозділах Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

4. Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 06.11.2016 року без відрахування податків та зборів.

5. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

6. Допустити постанову до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника слідчого відділення розслідувань злочинів скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого відділу Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, або на рівнозначній посаді в структурних підрозділах Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

7. Допустити постанову до негайного виконання в частині зобов'язання Головного управління Національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць без відрахування податків та зборів.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Князєв В.С.