Справа № 805/167/17-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 р. Справа №805/167/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:11 год. 07 хв.

постановлено у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Троянової О.В.

секретаря Кудрі В.Г.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Східні автовокзали до Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 липня 2016 року №, №, №,

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю Східні автовокзали заявлено позов до Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 липня 2016 року № 1, яким збільшено суму грошового зобовязання позивачу за платежем податок на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 3993775 грн., з яких сума грошового зобовязання за податковим зобовязанням 3195020 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 798755 грн., від 18 липня 2016 року № 3, яким збільшено суму грошового зобовязання позивачу за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2875518 грн., з яких сума грошового зобовязання за податковим зобовязанням 2875518 грн., від 18 липня 2016 року № 1, яким збільшено суму грошового зобовязання позивачу за платежем адміністративні штрафи та інші санкції на загальну суму 510 грн./а.с.6-23/.

Позивач зазначає, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року в адміністративній справі № 805/1690/16-а було зупинено дію наказу відповідача від 16 червня 2016 року № 343 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» до ухвалення судового рішення по суті в адміністративній справи № 805/1690/16-а. Однак, позивач зазначає, що відповідач, нехтуючи судовим рішенням продовжував виконувати наказ № 343 від 16 червня 2016 року та проводив перевірку. Крім того, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» до Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 16 червня 2016 року № 343 задоволено повністю та визнано незаконним та скасовано наказ Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 16 червня 2016 року № 343 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали». Однак, не дивлячись на вищенаведене, відповідач все одно провів перевірку, в результаті чого був прийнятий акт від 2 липня 2016 року № 2522/12-01-39715368 та на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Крім того, зазначає на наявність усіх первинних документів, що підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, які під час проведення перевірки податковим органом взагалі не перевірялись. Тому позивач зазначає на необґрунтованість та незаконність прийняття податкових повідомлень-рішень від 18 липня 2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив суд задовольнити позов.

Відповідач у письмових запереченнях заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, зазначає про відповідність спірних податкових повідомлень-рішень вимогам чинного законодавства, вважає відсутнім факт підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Зазначає, що податкові повідомлення-рішення були прийняті до винесення рішення про скасування наказу.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Східні автовокзали, зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 39715368, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебуває на податковому обліку в Словянській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області/а.с.28/.

Відповідач Словянська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, судом встановлено, що у період з 16 червня по 23 червня 2016 року, на підставі наказу № 343 від 16 червня 2016 року та відповідно до направлень від 16 червня 2016 року № 000309 та № 00010, відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань формування сум податкового кредиту до додатку 5 декларації з ПДВ за серпень-грудень 2015 року та формування витрат у 2015 році по взаємовідносинам з ПП «Комір Груп» за період з 1 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року, ТОВ «Готліб ЛТД» з 1 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року, ТОВ «Делартіс» з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року, на підставі якої було складено акт від 2 липня 2016 року № 2522/12-01-39715368 (надалі акт перевірки від 2 липня 2016 року)/а.с.145-187/.

За результатами перевірки (висновок акту стор. 41) відповідачем встановлено допущення позивачем порушення податкового законодавства, а саме пункту 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, статті 135, пункту 137.1 статті 137, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 185, пункту 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством в період, що перевірявся знижено податок на додану вартість на загальну суму 3195020 грн./а.с.186-187/.

За висновками акту перевірки від 2 липня 2016 року, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рiшення від 18 липня 2016 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 3993775 грн., з яких за основним платежем у сумі 3195020 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 798755 грн. за порушення пункту 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 185, пункту 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 2875518 грн., з яких за основним платежем у сумі 2875518 грн. за порушення 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, статті 135, пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України/а.с.31/ та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн. за порушення пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України/ас.32/.

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач у відповідності до статті 56 Податкового кодексу України оскаржив їх в адміністративному порядку/том 1 а.с.247-том 2 а.с.1-13/.

За результатами розгляду скарги Головне управління ДФС у Донецькій області було прийняте рішення від 23 вересня 2016 року № 5375/10/05-99-10-01-12-01, яким скарга позивача була залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін/а.с.33-47/.

Не погодившись з результатами розгляду скарги Головного управління ДФС у Донецькій області, позивачем до ДФС України була подана скарга на податкові повідомлення-рішення.

За результатами розгляду скарги, рішенням ДФС України від 5 листопада 2016 року № 26266/6/99-99-11-01-02-25 скарга позивача була залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем 23 вересня 2016 року відповідно до наказу № 546 від 23 вересня 2016 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань формування сум податкового кредиту до додатку 5 декларації з ПДВ за серпень-грудень 2015 року та формування витрат у 2015 році по взаємовідносинам з ПП «Комір Груп» за період з 1 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року, ТОВ «Готліб ЛТД» з 1 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року, ТОВ «Делартіс» з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року, тобто з питань, що стали предметом оскарження, на підставі якої було складено акт від 23 вересня 2016 року № 5494/12-01-39715369. Висновками акту перевірки стали ідентичні висновкам викладеним в акті перевірки від 2 липня 2016 року/а.с.85-142/.

Отже, не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень та не погоджується з зазначеними висновками податкового органу виходячи з наступного.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначені ст.ст.1, 41 Податкового кодексу України.

Згідно ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів.

Так, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно п.п. 78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі виявлення недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Суд зазначає, що порядок, строки та підстави звернення податкового органу до платників податків із письмовим запитом про подання інформації визначені п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України.

Зокрема, законодавець зазначив, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Суд зазначає, що встановлені Главою 8 розділу ІІ Податкового кодексу України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України в процесі адміністрування податків і зборів. Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Недотримання встановлених статтями 73, 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб'єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

З системного аналізу зазначених норм Податкового кодексу України випливає, що проведення, зокрема, невиїзної перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; вивчення наданих платником податків документів та інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.

Таким чином, з метою забезпечення належного захисту прав платників податків, в разі призначення невиїзної документальної перевірки платник податків має право оскаржувати відповідні рішення (в тому числі накази про призначення перевірки), дії або бездіяльність контролюючого органу незалежно від того, чи фактично здійснено таку перевірку, навіть після оформлення її результатів у вигляді відповідного акту (довідки).

Аналогічної правової позиції додержується Вищий адміністративний суд України в своїй Ухвалі від 11.11.2015року за №К/800/26909/15, зокрема, суд зауважив: «За результатами розгляду відповідних позовів платників податків суди мають оцінити правомірність призначення та проведення такої перевірки та, відповідно, прийняти рішення щодо правомірності або протиправності наказу про призначення перевірки, або дій щодо її проведення.»

Судом встановлено, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2016 року в адміністративній справі № 805/1690/16-а було зупинено дію наказу Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 16 червня 2016 року № 343 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» до ухвалення судового рішення по суті в адміністративній справі № 805/1690/16-а.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» до Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 16 червня 2016 року № 343 задоволено повністю та визнано незаконним та скасовано наказ Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 16 червня 2016 року № 343 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали».

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року апеляційна скарга Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області залишена без задоволення, а постанова Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року у справі № 805/1690/16-а залишена без змін та яка 31 серпня 2016 року набрала законної сили.

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною 3 статті 14 КАС України невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, враховуючи викладене суд зазначає, що відповідачем фактично була проведена перевірка відповідно до наказу № 343 від 16 червня 2016 року, який, як вже встановлено судом, був скасований судовим рішенням. Проте, відповідач, нехтуючи судовим рішенням, продовжував виконувати наказ № 343 від 16 червня 2016 року та проводив перевірку. Крім того, на підставі проведеної перевірки прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які фактично є протиправними.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року в адміністративній справі № 805/3849/16-а позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» до Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання незаконними дій відповідача задоволено та визнано незаконними дії Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» м. Словянськ на підставі наказу № 522 від 14.09.2016 року, наказу № 546 від 23.09.2016 року «Про поновлення термінів проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Східні Автовокзали».

По суті виявлених порушень, викладених в акті перевірки від 2 липня 2016 року та від 23 вересня 2016 року суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок податкового органу про те, що господарські операції між позивачем та його постачальниками не спрямовані на настання реальних подій.

Суд не погоджується з такими висновками податкового органу, з таких підстав.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій позивача з його контрагентами, мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність це - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.191 п.14.1 ст.14 14 Податкового кодексу України зазначено, що постачання товарів це будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до підпункту 14.1.231 Кодексу вбачається, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з абзацом другим пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, судом встановлено, що 25 серпня 2015 року між ПП «КОМІР ГРУПП» як суборендодавцем та позивачем як суборендарем укладено договір суборенди нерухомого майна № 8/2015. Відповідно до пункту 1.1 даного договору суборендодавець зобовязується надати суборендарю у тимчасове платне користування нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, перелік яких визначений в додатку № 1 до даного договору. Відповідно до додатку № 1 до договору № 8/2015 суборендодавець передає суборендарю у тимчасове платне користування нерухоме майно на загальну суму 3689278 грн. 80 коп., у тому числі ПДВ на суму 614879 грн./том 2 арк.спр.86-88/.

Відповідно актів прийняття-передачі нерухомого майна від 1 вересня 2015 року за договором № 8/2015 від 25 серпня 2015 року нерухоме майно було передано суборендарю/том 2 арк.спр.89-90/.

На виконання умов договору позивачем були отримані податкові накладні від 30.09.2015 року № 136 на суму 487749,60 грн., № 135 на суму 715545,60 грн., № 134 на суму 52732,80 грн., № 139 на суму 642972 грн., № 138 на суму 130780,80 грн., № 133 на суму 615648 грн., № 131 на суму 13662 грн. № 137 на суму 103968 грн., № 132 на суму 59097,60 грн., № 130 на суму 867122,40 грн., від 31 жовтня 2015 року № 169 на суму 642972 грн., № 168 на суму 130780,80 грн., № 167 на суму 103968 грн., № 166 на суму 487749,60 грн., № 165 на суму 715545,60 грн., № 164 на суму 52732,80 грн., № 163 на суму 615648 грн., № 162 на суму 59097,60 грн., № 161 на суму 13662 грн., № 160 на суму 867122,40 грн., від 30 листопада 2015 року № 143 на суму 867122,40 грн., № 144 на суму 13662 грн., № 143 на суму 615648 грн., № 148 на суму 715545,60 грн., № 149 на суму 487749,60 грн., № 150 на суму 103968 грн., № 157 на суму 130780,80 грн., № 158 на суму 642972 грн., № 147 на суму 52732,80 грн., № 145 на суму 59097,60 грн., від 30 грудня 2015 року № 163 на суму 642972 грн., № 162 на суму 130780,80 грн., № 161 на суму 103968 грн., № 160 на суму 487749,60 грн.,№ 153 на суму 715545,60 грн., № 152 на суму 52732,80 грн., № 151 на суму 615648 грн., № 150 на суму 59097,60 грн., № 149 на суму 13662 грн., № 148 на суму 867122,40 грн.

Зазначені податкові накладні були зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру податкових накладних, наявних в матеріалах справи.

Факт реального виконання договору від 25 серпня 2015 року підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття (надання послуг) за вересень 2015 року №130, №131, №132, №133, №134, №135, №136, №137, №138, №139 від 30.09.2015 року, за жовтень 2015 року №160, №161, №162, №163, №164, №165, №166, №167,№168,№169 від 30.10.2015 року, за листопад 2015 року Акт №143, №144, №145, №146, №147, №148, №149, №150, №157, №158 від 30.11.2015 року, за грудень 2015 року Акт: №148,149,150,151,152,153,160,161,162,163 від 30.12.2015 року, рахунками на оплату №139, 138,137,136,135,134,133,132,131,130 від 30.09.2015 року, №160, №161,№162,№163, №164,№165,№166, №167,№168,№169 від 31.10.2015 року, від 31.12.2015 року №148,149,150,151,152, 153,160,161,162,163 /том 2 арк.спр.91-161/.

Розрахунок за отримані послуги був здійснений у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями №977 від 01.10.2015р., №1245 від 28.10.2015р., №1327 від 02.11.2015р., №84 від 17.11.2015р. грн., №157 від 23.11.2015р. №207 від 27.11.2015р., №206 від 27.11.2015р., №268 від 01.12.2015р., №267 від 01.12.2015р., №333 від 08.12.2015р., №359 від 10.12.2015р., №424 від 15.12.2015р., №467 від 22.12.2015р., №501 від 24.12.2015р., №509 від 28.12.2015р., №510 від 28.12.2015р., №575 від 05.01.2016р., №642 від 13.01.2016р., №637 від 13.01.2016р., №683 від 19.01.2016р., №775 від 26.01.2016р., №781 від 28.01.2016р., №824 від 01.02.2016р., №899 від 09.02.2016р., №971 від 16.02.2016р., №1034 від 23.02.2016р., №1051 від 25.02.2016р., №1122 від 01.03.2016р., №1121 від 01.03.2016р., №1145 від 02.03.2016р., №1175 від 09.03.2016р., №1210 від 10.03.2016р., №1213 від 10.03.2016р., №1211 від 10.03.2016р., №1257 від 15.03.2016р., №1351 від 22.03.2016р., №1398 від 29.03.2016р., №1428 від 30.03.2016р., №1439 від 01.04.2016р., №1477 від 05.04.2016р., №1574 від 12.04.2016р., №1573 від 12.04.2016р., №1621 від 19.04.2016р., №1624 від 20.04.2016р., №1692 від 26.04.2016р./том 2 арк.спр.162-206/.

Судом встановлено, що між позивачем як замовником та ТОВ «ДЕЛАРТІС» як виконавцем був укладений договір про виконання робіт від 3 листопада 2015 року № 98. Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору виконавець бере на себе зобовязання виконати на замовлення замовника роботи згідно додатків до договору, які є невідємною частиною договору/том 2 арк.спр.209-213/.

Факт реального виконання договору від 3 листопада 2015 року № 98 підтверджується актом надання послуг №201 від 30/12/2015 року (ремонт внутрішнього приміщення), додатком до акту №201 від 30.12.2015року про виконання Виконавцем робіт та використання при виконанні робіт матеріалів Замовника, актом надання послуг №202 від 30/12/2015 року (ремонт внутрішнього приміщення), додаток до акту №202 від 30.12.2015 року про виконання Виконавцем робіт та використання при виконанні робіт матеріалів Замовника, актом надання послуг №200 від 30/12/2015 року (ремонт внутрішнього приміщення), додатком до акту №200 від 30.12.2015року про виконання Виконавцем робіт та використання при виконанні робіт матеріалів, актом надання послуг №200 від 30/12/2015 року (ремонт внутрішнього приміщення), додатком до акту №200 від 30.12.2015року про виконання Виконавцем робіт та використання при виконанні робіт матеріалів актом надання послуг №203 від 30/12/2015 року (ремонт внутрішнього приміщення), додатком до акту №203 від 30.12.2015 року про виконання Виконавцем робіт та використання при виконанні робіт матеріалів Замовника, рахунками на оплату від 30 грудня 2015 року № 200, № 201, № 202, № 203.

Крім того, позивачем були надані інші документи в підтвердження реального виконання умов договору від 3 листопада 2015 року, а саме: відомість ресурсів витрат замовника, відомість ресурсних витрат підрядника, відомість витрачених ресурсів витрат замовника Обєкт: ремонт приміщень автовокзалу у м. Волноваха Донецької області, вул. Леніна 26, відомість витрачених ресурсів витрат підрядника Обєкт: ремонт приміщень автовокзалу у м. Волноваха Донецької області, вул. Леніна 26, розрахунок загальновиробничих витрат на ремонт приміщень автовокзалу у м. Волноваха, загальновиробничі витрати на будову на ремонт приміщень автовокзалу у м. Волноваха, акт №201 від 30.12.2015року приймання виконаних робіт за грудень 2015року, довідка про вартість виконаних робіт за грудень 2015 (форма КБ-3 ) від 30.12.2015р., договірна ціна на ремонт приміщень автовокзалу у м. Волноваха, Донецька область, вул. Леніна26, відомість витрачених ресурсів витрат замовника Обєкт: ремонт приміщень автовокзалу у м. Маріуполь, Донецької області, вул. Артема 115, відомість витрачених ресурсів витрат підрядника Обєкт: ремонт приміщень автовокзалу у м. Маріуполь, Донецької області, вул. Артема 115, розрахунок загальновиробничих витрат на ремонт приміщень автовокзалу у м. Маріуполь, загальновиробничі витрати на будову на ремонт приміщень автовокзалу у м. Маріуполь Донецької області, вул. Артема 115, договірна ціна на ремонт приміщень автовокзалу у м. Маріуполь, Донецька область, вул. Артема 115, акт №202 від 30.12.2015року приймання виконаних робіт за грудень 2015року, довідка про вартість виконаних робіт за грудень 2015 (форма КБ-3 ) від 30.12.2015р., довідка про вартість виконаних робіт за грудень 2015 (форма КБ-3) від 30.12.2015 р., акт №200 від 30.12.2015роу приймання виконаних робіт за грудень 2015 (форма КБ-2в), договірна ціна на ремонт приміщень автовокзалу у м. Словянську, Донецька область, вул. Карла Маркса 47, відомість витрачених ресурсів витрат замовника обєкт: ремонт приміщень автовокзалу у м. Словянську, Донецької області, вул. Карла Маркса 47, відомість витрачених ресурсів витрат підрядника обєкт: ремонт приміщень автовокзалу у м. Словянську, Донецької області, вул. Карла Маркса 47, загально виробничі витрати, розрахунок загальновиробничих витрат, акт №203 приймання виконаних робіт від 30.12.2015р. (форма КБ-2в), довідка від 30.12.2015р.про вартість виконаних робіт за грудень 2015р. (форма КБ-3), договірна ціна на ремонт приміщень автовокзалу у м. Словянську Донецька область, вул. Карла Маркса 47, відомість ресурсів витрат замовника, відомість витрачених ресурсі витрат підрядника обєкт: ремонт приміщень автовокзалу у м. Словянську, Донецької області, вул. Карла Маркса 47, відомість витрачених ресурсі витрат замовника обєкт: ремонт приміщень автовокзалу у м. Словянську, Донецької області, вул. Карла Маркса 47/том 2 арк.спр.209-249, том 3 арк.спр.1-159/.

Розрахунок за отримані роботи був здійснений у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 11 лютого 2016 року № 937, від 2 лютого 2016 року № 847, від 14 січня 2016 року № 654/том 3 арк.спр.160-162/.

Суд встановив, що 6 липня 2015 року між ТОВ «ЕКОДИТ» як виконавцем та позивачем як замовником був укладений договір № 28-7. Відповідно до пункту 1.1 даного договору виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги згідно додатку до цього договору, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги/том 3 арк.спр.221-222/.

Факт реального виконання умов договору підтверджується наявними матеріалах справи доказами, а саме: акт №42 про надання послуг від 19/08/2015 ремонт асфальтового покриття Маріуполь, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3), акт№42 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), договірна ціна, локальний кошторис, рахунок №34 від 19.08.2015р./том 3 арк.спр.207-220.

Розрахунок за отримані роботи був здійснений у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням від 27 серпня 2015 року № 673/том 3 арк.спр.217/.

Крім того, 17 серпня 2015 року між тими самими сторонами був укладений договір № 55-8. Відповідно до пункту 1.1 даного договору виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги згідно додатку до цього договору, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги/том 3 арк.спр.205-206/.

Факт реального виконання умов договору підтверджується наявними матеріалах справи доказами, а саме: акт №306 про надання послуг 28/08/2015 ремонт асфальтового покриття Словянськ, рахунок №347 від 28.08.2015р., договірна ціна, локальний кошторис, довідка про вартість виконаних робіт (КБ-3), акт №306 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в)/том 3 арк.спр.189-204/.

Розрахунок за отримані роботи був здійснений у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями №1188 від 21.10.2015р. на 395871,07грн., №1099 від 12.10.2015р. на 13605,87грн., №731 від 01.09.2015р. на 41166,26грн./том 3 арк.спр.199-201/.

10 серпня 2015 року між тими самими сторонами був укладений договір № 48-8/1. Відповідно до пункту 1.1 даного договору виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги згідно додатку до цього договору, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги/том 3 арк.спр.246-247/.

Факт реального виконання умов договору підтверджується наявними матеріалах справи доказами, а саме: акт №345 про надання послуг від 31/08/2015, відкачка стічних вод та чистка каналізації на 10АС, рахунок №364 від 31.08.2015р., договірна ціна, локальний кошторис, довідка про вартість виконаних робіт (КБ-3), акт№345 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в)/том 3 арк.спр.223-245/.

Розрахунок за отримані роботи був здійснений у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями №1187 від 21.10.2015 на 9732,86грн., №913 від 23.09.2015р. на 50761,42грн., №730 від 01.09.2015р. на 6081,72грн./том 3 арк.спр.240-242/.

10 серпня 2015 року між тими самими сторонами був укладений договір № 46-8. Відповідно до пункту 1.1 даного договору виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги згідно додатку до цього договору, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги/том 4 арк.спр.16-17/.

Факт реального виконання умов договору підтверджується наявними матеріалах справи доказами, а саме: акт №304 про надання послуг від 27/08/2015 встановлення навісу Артемівськ, рахунок №341 від 26.08.2015р., договірна ціна, локальний кошторис, довідка про вартість виконаних робіт (КБ-3), акт №304 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в)/том 3 арк.спр.248-250, том 4 арк.спр.1-15/.

Розрахунок за отримані роботи був здійснений у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями №1097 від 12.10.2015 на 385176,27грн., №1098 від12.10.2015 на 189439,82грн., №729 від 01.09.2015 на 57768,31грн./том 4 арк.спр.10-12/.

4 серпня 2015 року між тими самими сторонами був укладений договір № 29-7. Відповідно до пункту 1.1 даного договору виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги згідно додатку до цього договору, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги/том 4 арк.спр.32-33/.

Факт реального виконання умов договору підтверджується наявними матеріалах справи доказами, а саме: акт №44 про надання послуг від 19/08/2015 ремонт асфальтового покриття Артемівськ, рахунок №36 від 19.08.2015 р., договірна ціна, локальний кошторис, довідка про вартість виконаних робіт та витрат (КБ-3), акт №44 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в)/том 4 арк.спр.18-31/.

Розрахунок за отримані роботи був здійснений у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням №675 від 27.08.2015 на 475567,20грн./том 4 арк.спр.28/.

3 серпня 2015 року між тими самими сторонами був укладений договір № 41-8. Відповідно до пункту 1.1 даного договору виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги згідно додатку до цього договору, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги/том 4 арк.спр.55-56/.

Факт реального виконання умов договору підтверджується наявними матеріалах справи доказами, а саме: акт №295 про надання послуг від 25/08/2015 встановлення навісу Маріуполь, рахунок №312 від 25.08.2015 р., договірна ціна, локальний кошторис, довідка про вартість виконаних будівельних робіт (КБ-3), акт №295 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в)/том 4 арк.спр.34-54/.

Розрахунок за отримані роботи був здійснений у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями №932 від 28.09.2015 на 487609,82грн., №796 від 09.09.2015 на 71066,00грн., №726 від 01.09.2015р. на суму 56165,78/том 4 арк.спр.49-51/.

3 серпня 2015 року між тими самими сторонами був укладений договір № 43-8. Відповідно до пункту 1.1 даного договору виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги згідно додатку до цього договору, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги/том 4 арк.спр.75-76/.

Факт реального виконання умов договору підтверджується наявними матеріалах справи доказами, а саме: акт №297 про надання послуг від 26/08/2015 встановлення навісу Святогірськ, Рахунок №325 від 26.08.2015р., договірна ціна, локальний кошторис, довідка про вартість виконаних будівельних робіт (КБ-3), акт №297 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в)/том 4 арк.спр.57-74/.

Розрахунок за отримані роботи був здійснений у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями №1096 від 12.10.2015 на 114823,73грн., №999 від05.10.2015 на 266291,34грн., №728 від 38314,93грн./том 4 арк.спр.69-71/.

3 серпня 2015 року між тими самими сторонами був укладений договір № 42-8. Відповідно до пункту 1.1 даного договору виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги згідно додатку до цього договору, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги/том 4 арк.спр.94-95/.

Факт реального виконання умов договору підтверджується наявними матеріалах справи доказами, а саме: акт №296 про надання послуг від 26/08/2015 встановлення навісу Словянськ, рахунок №324 від 26.08.2015р., договірна ціна, локальний кошторис, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3), акт№296 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в)/том 4 арк.спр.77-93/.

Розрахунок за отримані роботи був здійснений у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями №998 від 05.10.2015 на 433708,66 грн., №978 від 01.10.2015 на 152284,26грн., №933 від 28.09.2015 на суму12390,18грн.; №727 від 01.09.2015р. на суму 60157,70грн./том 4 арк.спр.87-90/.

22 липня 2015 року між тими самими сторонами був укладений договір № 32-6/1. Відповідно до пункту 1.1 даного договору виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги згідно додатку до цього договору, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги/том 4 арк.спр.109-110/.

Факт реального виконання умов договору підтверджується наявними матеріалах справи доказами, а саме: акт №43 про надання послуг 19/08/2015 облицювання цоколя природним каменем Святогірськ, рахунок №35 від 19.08.2015 р., договірна ціна, локальний кошторис, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3), акт№202 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в)/том 4 арк.спр.96-108/.

Розрахунок за отримані роботи був здійснений у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням №677 від 27.08.2015 на 113702,40грн./том 4 арк.спр.105/.

Крім того, на виконання умов вищезазначених договорів, позивачем були отримані податкові накладні від 31 серпня 2015 року № 369 на суму 66576 грн., від 28 серпня 2015 року № 368 на суму 450643,20 грн., від 27 серпня 2015 року № 367 на суму 632384,40 грн., від 26 серпня 2015 року № 366 на суму 419430 грн., № 365 на суму 658540,80 грн., від 25 серпня 2015 року № 364 на суму 614841,60 грн., від 19 серпня 2015 року № 91 на суму 113702,40 грн., № 90 на суму 475567,20 грн., № 89 на суму 576523,20 грн.

Зазначені податкові накладні були зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру податкових накладних, наявних в матеріалах справи.

Крім того, зміст укладених угод між позивачем та його контрагентами узгоджується з видами господарської діяльності, які веде позивач, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ.

Відповідно до статті 44 Податкового кодексу України визначені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності. Так, відповідно до п.44.1 для цілей оподатковування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподатковування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів (документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозвіл адміністрації (власника) на їхнє проведення ); регістрів бухгалтерського обліку (носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм і т.п., призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування й узагальнення інформації з первинних документів, прийнятих до обліку ); фінансової звітності (бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період); інших документів, зв'язаних з вирахуванням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених вищевказаними документами.

Згідно п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають обєкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності..

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно ст. 1 цього Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до статті 4 вказаного Закону бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на основних принципах, серед яких превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно частини 1 статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, визначає, що первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, визначені п. 2.4 Положення: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства; зміст і обсяг господарської операції, одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Форми облікових регістрів, порядок записів у них, обробка і використання необхідної інформації визначаються відповідними нормативними документами про порядок їх застосування.

Відповідно до п. 3.7 Положення інформація про господарські операції підприємства за звітний період (місяць, квартал, рік) з облікових регістрів переноситься в згрупованому вигляді в бухгалтерські звіти, порядок складання яких установлюється відповідними нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова звітність підприємства складається на підставі даних бухгалтерського обліку і підписується керівником і бухгалтером підприємства.

Фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ і суб'єктів малого підприємництва) складається з: балансу, звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до звітів.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не спростоване відповідачем, в підтвердження реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ позивачем надані до матеріалів справи документи бухгалтерського та податкового обліку, а саме, договори поставки укладені з контрагентами позивача, платіжні доручення, податкові накладні та інші, що є підтвердженням реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ.

Надані позивачем документи на підтвердження здійснення господарської операцій за договорами із контрагентами відповідають наведеним вище вимогам до первинних документів згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Всі правочини із зазначеними контрагентами позивача укладені між правоздатними і дієздатними юридичними особами, не суперечать закону, їх предметами є речі, що не обмежені в цивільному обороті, а сторони під час здійснення господарських операцій мали правовий статус платників ПДВ, що зокрема підтверджується даними, розміщеними на офіційному сайті ДФС України «Електронний кабінет платника податків»: https://cabinet.sfs.gov.ua/cabinet/faces/public/ reestr.jspx

Згідно із ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 зазначеного Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру таких відомостей, як, зокрема, про відсутність (наявність) заборгованості із сплати податків і зборів тощо.

В свою чергу, статтею 10 цього Закону визначено, що якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. А частина 3 цієї статті визначає, якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

До того ж, адміністративна та судова практика за даними питаннями виходить з презумпції добросовісності платника, яка підтримує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника. Тобто, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (чинна назва Реєстру - Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

Відповідачем не надано відомостей щодо наявності відомостей про скасування свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість підприємств-контрагентів позивача чи визнання їх недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання відповідних договорів.

Суд звертає увагу на те, що станом на дату укладення і виконання угод з контрагентами, ці суб'єкти господарювання були зареєстровані у передбаченому законодавством порядку і були платниками ПДВ, тобто вони мали спеціальну податкову та цивільну правосуб'єктність.

Окрім того, відповідно до правової позицій Вищого адміністративного суду України, викладеного в ухвалі від 03.05.2012р. по справі № К/9991/11271/12, наявність реєстрації контрагента на час вчинення спірних операцій є свідченням наявності у них необхідного обсягу правосуб'єктності для здійснення таких операцій, тоді як перевірка проведення такої реєстрації з дотриманням вимог законодавства перебуває поза межами можливого контролю платника.

Слід відмітити, що сторонами не заперечується та обставина, що на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами, контрагенти позивача та позивач, були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Крім того, пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі № К-12509/08.

Відповідач не зазначив у акті перевірки та не надав суду доказів, які б з огляду на приведені вище положення Цивільного кодексу України та розяснення Пленуму Верховного Суду України свідчили про нікчемність правочинів договорів поставок укладених позивачем із ТОВ «ДІЛАЙН-ТРЕЙД», ТОВ «БУД ОСОБА_3», ТОВ «КАЛІБРІ».

Суд звертає увагу,що вказані правочини не визнавалися недійсними у судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не довів обставин, які б свідчили про недійсність правочинів укладених між позивачем та ТОВ «ДІЛАЙН-ТРЕЙД», ТОВ «БУД ОСОБА_3», ТОВ «КАЛІБРІ». Натомість, позивачем надано достатній обєм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про звязок витрат по придбанню експедиторських послуг за вказаним договором із його господарською діяльністю та фактичне використання їх у власній господарській діяльності.

Отже, суд вважає, що у даному випадку позивачем надано достатній обєм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про звязок витрат оплати вартості придбаних у ТОВ «ДІЛАЙН-ТРЕЙД», ТОВ «БУД ОСОБА_3», ТОВ «КАЛІБРІ» товарно-матеріальних цінностей із господарською діяльністю позивача.

Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, обєкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Базою оподаткування є грошове вираження обєкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Стосовно правомірності формування позивачем податкового кредиту податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит-сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного ( податкового) періоду, визначена згідно з розділом пять цього Кодексу.

Згідно вимог п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання обєкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до статті 201 Податкового Кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктами 201.4, 201.7 ст.201 Податкового Кодексу України визначено, що податкова накладна складається в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця. У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць. Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі: здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника); виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги звязку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Відповідно до пункту 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виникнення у позивача права на формування податкового кредиту, за наслідками господарських операцій з ТОВ «ДІЛАЙН-ТРЕЙД», ТОВ «БУД ОСОБА_3», ТОВ «КАЛІБРІ» підтверджено відповідними податковими накладними. Податкові накладні позивач включив до Реєстру отриманих та виданих податкових накладних. В акті перевірки немає жодного зауваження податкового органу щодо правильності оформлення податкових накладних.

Тобто, чинним законодавством України, зокрема, Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов'язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника; за будь-якими із сторін правочину не передбачено зобов'язання та не визначено права здійснення контролю показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності заявленими іншою стороною правочину, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у рішеннях, позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України, викладених в Інформаційному листі від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв'язку з порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

Після проведення відповідної оцінки, Європейський суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо/повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників. Відповідно, Суд констатував факт порушення статті 1 Протоколу №1, якою гарантується право на мирне володіння майном. Право на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податків, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Таким чином, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак в порушення вимог чинного законодавства, податковою інспекцією таких доказів не наведено та не представлено, а реальність виконання господарських операцій, на підставі яких підприємством сформовано податковий кредит, не спростовано.

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов'язковому порядку податкових накладних.

Факт здійснення господарських операцій з контрагентами підтверджується вищенаведеними первинними документами позивача. Суд зазначає, що податковий орган не ставив під сумнів достовірність первинних документів чи їх відповідність вимогам чинного законодавства, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, стосовно порядку оформлення та підстав їх видачі, про що відповідачем в акті перевірки не зазначається.

В діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за зазначеними обставинами, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, в звязку з чим, можливо зробити висновок про необґрунтованість завищення відповідачем податкового кредиту.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідальність за наслідками неналежного виконання контрагентами позивача своїх обовязків щодо несвоєчасного виконання власних податкових зобовязань перед бюджетом не повинна бути покладена на добропорядних платників податку та не може вважатися підставою для відповідальності позивача.

Доказів на підтвердження того, що позивач або контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, відповідачем до суду не надано.

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що у провадженні Слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Донецькій області перебуває кримінальне провадження № 0000072 від 8 квітня 2016 року, порушена за фактом скоєння злочину передбаченого частиною 2 статті 332-1 Кримінального кодексу України /том 5 а.с.42-43/.

Однак, суд звертає увагу, що за відсутності відповідного вироку суду щодо кримінального провадження № 0000072 за фактом скоєння злочину передбаченого частиною 2 статті 332-1 Кримінального кодексу України та без наведення доказів суперечності відповідних правочинів інтересам держави, суд не бере до уваги зазначену інформацію.

Також, доказів на підтвердження того, що в кримінальному провадженні № 0000072 існує рішення суду, яке набрало законної сили, відповідачем до суду не надано.

Щодо зауваження в акті перевірки податковим органом про ненадання документів під час проведення перевірки суд зазначає наступне.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Як вставлено в судовому засіданні позивачем, 08 червня 2016 року за вих. № 06-199, 15 вересня 2016 року за вихідним № 06/36 на адресу відповідача направлено листи «Про надання інформації», відповідно до яких повідомлено, що в ході обшуку 11.05.2016 р., який проведено співробітниками СБУ в рамках досудового розслідування і було вилучено документальні матеріали в тому числі фінансово-господарської діяльності.

Суд звертає увагу, відповідно до абзацу першого пункту 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (абзац другий цього пункту ).

Зміст наведених правових норм свідчить, що обов'язок контролюючого органу здійснювати виїзну перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов'язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці органами державної податкової служби. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 ст.44 Податкового кодексу України прирівнюється до їх відсутності.

При цьому, нормами Податкового Кодексу, зокрема пунктів 44.5 та 44.7 ст. 44 передбачені процедури захисту прав платника податків у разі неналежного виконання посадовими особами контролюючого органу обов'язку врахувати при перевірці всі документи, надані платником податків та у випадку втрати документів із встановленням строку на їх відновлення.

Згідно із підпунктом 1.2.6 пункту 1.2 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України 31 липня 2014 року № 22, у разі якщо під час проведення документальної перевірки до органу державної фіскальної служби за місцем обліку від платника податків надійшло повідомлення про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів або вилучення документів правоохоронними та іншими органами (у зв'язку з чим особами, які здійснюють (очолюють) перевірку, обґрунтовано встановлено неможливість подальшого проведення перевірки) такі особи складають акт довільної форми, який реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів у порядку, передбаченому пунктом 1.4.5 цього розділу Методичних рекомендацій.

При цьому до такого акта додаються копії отриманих від платника податків документів, що підтверджують втрату, пошкодження або дострокове знищення документів, звернення платника із заявою до правоохоронних органів, копії протоколу вилучення документів правоохоронними та/або іншими органами тощо (за наявності). У разі ненадання відповідних документів платником податків особа, яка здійснює (очолює) перевірку, вживає заходів для документування в акті (додатках до акта) переліку документів (за необхідності - згрупованих за типами), відсутність яких унеможливлює подальше проведення перевірки.

В акті зазначаються причини неможливості продовжувати перевірку у терміни, вказані у направленні та наказі, та робиться відповідний запис про проведення зазначеної перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості її проведення.

На підставі цього акта органом державної фіскальної служби, яким було призначено перевірку, видається наказ про перенесення термінів проведення такої перевірки на строк, визначений відповідно до пункту 44.5 статті 44 або пункту 85.9 статті 89 розділу II Кодексу, копія якого вручається платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам).

Новий наказ про проведення перевірки не видається та нові направлення на проведення перевірки не виписуються. У разі якщо терміни, визначені пунктом 44.5 статті 44 Кодексу, достроково скорочуються - видається наказ про поновлення перевірки не пізніше наступного робочого дня, копія якого вручається платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам).

В пункті 81.3 статті 81 Податкового кодексу України зазначено, що під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Отже, відповідно до приписів чинного податкового законодавства, контролюючому органу не надано права встановлювати законність чи незаконність письмового повідомлення платника податків про втрату, відсутність з певних обставин,пошкодження або дострокове знищення документів. Водночас, нормами податкового законодавства зобов'язано податковий орган (обов'язок) видати наказ про перенесення термінів проведення такої перевірки.

Суд зазначає,що у податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України.

У відповідності до практики Верховного суду України позивачем доведено в судовому засіданні зв'язок зі своєю господарською діяльністю та ділову мету цих операцій, а фіктивна діяльність позивача навпаки не доведена, крім того не надано належних і відповідних доказів правомірної діяльності з боку відповідача під час проведення перевірки.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст.79 КАС України письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що оскаржувані податкові повідомлення рішення прийнято законно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує ТОВ «Східні Автовокзали» судові витрати у сумі 104417 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Східні автовокзали до Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 липня 2016 року №, №, №, задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 18 липня 2016 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 2875518 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 18 липня 2016 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 3993785 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 18 липня 2016 року №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 510 грн.

Стягнути з Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Східні автовокзали витрати по сплаті судового збору у розмірі 104417 грн. 40 коп.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 25 квітня 2017 року. Постанова у повному обсязі складена 03 травня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Троянова О.В.