Справа № 474/251/17
Суддя: Сорочан А. В.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/251/17
Провадження № 2-а/474/6/17
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

04.05.17 року смт Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді Сорочан А. В.

секретар судового засідання Татаренко О. В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області Никитенко Т. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконними дій посадових осіб та зобов"язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

03.04.2017 року позивач через свого представника звернулась до районного суду з вказаним позовом в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та скасувати рішення від 21.01.2013 року про припинення виплати їй пенсії. Просила зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_4 пенсії в разі втрати годувальника за період починаючи з 1 лютого 2013 року до 20 жовтня 2016 року.

Позов обгрунтовано тим, що позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, проживала у м. Одеса та перебувала на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, де їй було призначено пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_5 на підставі Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У 2013 році ОСОБА_4 прийняла рішення про накопичення коштів на рахунку у зв»язку з чим перестала здійснювати зняття коштів. 21 січня 2013 року головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення про припинення виплати пенсії у разі втрати годувальника на підставі уточнення місця знаходження отримувача пенсії. 20.03.2017 року на звернення представника позивача до головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області було надано відповідь про те, що згідно з наданою ОСОБА_4 заявою від 17.01.2017 року та паспортом громадянина України, виданого 20.10.2016 року із штампом реєстрації 20.10.2016 року місця проживання за адресою: АДРЕСА_3, виплату пенсії поновлено за новим місцем проживання з 20.10.2016 року. Поновлення та виплата пенсії за минулий час за період з 20.10.2013 по 20.10.2016 року неможлива через відсутність у матеріалах пенсійної справи документів, які підтверджують факт реєстрації місця постійного проживання в межах України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Він також вказав на ту обставину, що підставою для припинення виплати вже призначеної пенсії не може слугувати відсутність місця реєстрації постійного проживання на території України. ОСОБА_4 була знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 та проживала в м. Одеса без реєстрації. Також у зв»язку з погіршенням стану здоров»я вона їздила за кордон в Ізраїль до своєї доньки, де перебувала нетривалий час та поверталась до України. На постійне місце проживання до Ізраїлю вона не виїздила. Після втрати паспорта громадянина України вона отримала новий та 20.10.2016 року новим місцем її проживання є Миколаївська обл. Строки для звернення до суду не пропустили, так як ОСОБА_4 дізналась про припинення виплати пенсії лише коли отримала рішення про припинення виплати пенсії.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області позовні вимоги не визнав та просив позовні вимоги до нього залишити без розгляду через те, що вони не є належним відповідачем по справі, так як рішення про припинення виплат пенсії ОСОБА_4 було прийнято головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, де позивач перебувала на обліку. З 20.10.2016 року позивач у зв»язку з переїздом до Миколаївської області взята на облік у їх управлінні та у зв»язку з підтвердженням місця реєстрації проживання на території Миколаївської області нарахування та виплату пенсії було поновлено. Також у запереченнях він вказав на ту обставину, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з відповідним позовом та вимоги про нарахування та виплату пенсії за минулий період з 1 лютого 2013 року до 20 жовтня 2016 знаходяться поза межами строку позовної давності.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду не з»явився та просив розгляд справи проводити без його участі. У письмових запереченнях у задоволенні позову просив відмовити зіславшись на ту обставину, що рішенням головного управління від 21.01.2013 року виплату пенсії припинено з 01.02.2013 року у зв»язку з уточненням місця знаходження позивачки. У зв»язку з відсутністю документів, що підтверджують факт реєстрації місця постійного проживання в межах України у пенсійній справі за період з січня 2013 року по 20.10.2016 року відсутні, підстав для виплати пенсії за минулий час немає.

Заслухав пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідив письмові докази адміністративної справи та пенсійної справи МОУ №, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянкою України та останній з 01.12.1994 року призначено пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_5 на підставі Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до матеріалів пенсійної справи місцем реєстрації проживання ОСОБА_4 було АДРЕСА_2, де вона і перебувала на обліку у головному управлінні пенсійного фонду України в Одеській області.

За відомостями адресно-довідкового бюро УМВС України в Одеській області, станом на 15.03.2012 року місце проживання ОСОБА_4 у м. Одесі та Одеській області не зареєстровано.

Також судом було встановлено, що ОСОБА_4 на постійне місце проживання до Ізраїлю не виїздила, а лише після отримання 23.03.2012 року закордонного паспорту їздила тимчасово до своєї доньки та поверталась до території України.

З довідки ГУ ДМС України в Одеській області №4/1-3123 від 22.03.2017 р. вбачається, що ОСОБА_4 з клопотанням про оформлення та видачу документів для виїзду за кордон на постійне проживання не зверталась.

21 січня 2013 року головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення про припинення виплати пенсії у разі втрати годувальника на підставі уточнення місця знаходження отримувача пенсії та відповідно до вказаного рішення виплата пенсії була припинена з 01.02.2013 року.

Про вказане рішення позивач довідалась через свого представника та копію рішення отримала у березні 2017 року.

З 20.10.2016 року позивач у зв»язку з переїздом до Миколаївської області взята на облік у їх управлінні та у зв»язку з підтвердженням місця реєстрації проживання на території Миколаївської області нарахування та виплату пенсії було поновлено.

З 23.12.2016 року ОСОБА_4 проживає у відділенні стаціонарного догляду Територіального центру соціального обслуговування Врадіївського району та взята на обслуговування на платній основі з 08.02.2017 року відповідно до наказу Центру №22 від 08.02.2017 року.

Зі змісту ч.3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст. 25 Конституції України).

Таким чином, право особи на забезпечення її у старості є невідчужуваним і непорушним, гарантується Конституцією України та реалізовано, зокрема, через норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, тимчасово проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання, про що вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, яке є безумовною підставою для виплати пенсії позивачу за минулий час.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст.1 Першого протоколу до конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст. 17 закону від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. Відповідно до вимог ч.1 ст. 44, ч.1 ст. 46, ч.2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У судовому засіданні було встановлено, що пенсія ОСОБА_4 з 1 лютого 2013 року по 20.10.2016 року взагалі не нараховувалась та не виплачувалась.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як факт реєстрації постійного місця проживання в Україні, а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає неправомірними дії відповідачів щодо припинення виплати пенсії позивачу та відмови в нарахуванні та виплати пенсії за минулий час. З огляду на те, що пенсіонерка перебуває на обліку за новим місцем проживання у Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області, тому і зобов»язувати про виплату пенсії необхідно вказаний орган.

Однак, не зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про порушення права позивача і про необхідність його захисту, він не може задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, так, як про це прохає представник позивача, тому що пропущено встановлений у ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк на звернення до суду з адміністративним позовом. У позові йдеться про скасування рішення про припинення виплати пенсії від 21.01.2013 року та про нарахування та виплату пенсії в разі втрати годувальника за період з 1 лютого 2013 року до 20 жовтня 2016 року, а звернулись із позовом 03 квітня 2017 року.

Відповідно до частини другої ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що виплата пенсії має щомісячний характер, то позивач повинен був дізнатися про припинення йому виплати пенсії, ще з наступного місяця після припинення, тобто з березня 2013 року.

Згідно із ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась з позовом 03.04.2017 року, водночас доказів поважності пропущення строків звернення до адміністративного суду не подала.

Тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з 03 жовтня 2016 року, у межах шестимісячного строку на звернення до суду з позовом.

Підстав для застосування негайного виконання рішення суду з огляду на положення ст. 256 КАС України суд не вбачає.

Судові витрати вирішити у порядку ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 11, 71, 72, 87, 94, 99, 100, 158-163 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про припинення з 01.02.2013 року виплати пенсії ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_4 пенсії в разі втрати годувальника за період починаючи з 03 жовтня 2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 понесені нею по справі судові витрати у розмірі 1280 ( одна тисяча двісті вісімдесят ) грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Врадіївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя А. В. Сорочан