Справа № 161/2784/17,2-а/161/493/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4447/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мацьків М. С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року в справі за позовом Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,-

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина Республіки Молдови ОСОБА_2 про затримання громадянина Республіки Молдови ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в адміністративному порядку з поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України с. Журавичі Ківерцівського району Волинської області з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач був затриманий за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску через державний кордон України без документів, що посвідчують особу, у відповідача відсутні паспортні документи, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів на повернення, або внесення застави немає і є обґрунтовані підстави вважати, що він самостійно з України виїхати не в змозі та в подальшому буде намагатись повторно незаконно перетинати державний кордон України, з метою виїзду до країн Західної Європи.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено. Постановлено затримати громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця з території України, в адміністративному порядку на строк до 6 (шести) місяців та помістити громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - громадянином Республіки Молдова ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 14 лютого 2017 року о 14:10 год., прикордонним нарядом «Прикордонний патруль ДІПС» на території Любомильського району Волинської області, на околиці с.Гуща, 1500 м від лінії Державного кордону України, на напрямку прикордонного знаку №1016, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Рівне» Луцького прикордонного загону, було виявлено та затримано громадянина (зі слів) Республіки Молдова ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який спільно з громадянином України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, намагався незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску, з України в Республіку Польща, тобто своїми діями вчиняв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 204-1 ч. 1 КУпАП.

Оскільки документи, що посвідчують особу громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутні, було складено протокол про адміністративне затримання в адміністративному порядку до 3 діб для встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення.

Зазначені обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 14 лютого 2017 року, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 14 лютого 2017 року, схемою району затримання порушника 14 лютого 2017 року, рапортом від 14 лютого 2017 року (а. с. 13-14, 8,15,12).

Також встановлено, що про затримання іноземця було повідомлено КУ МЗС України та Посольство Республіки Молдова в Україні, а з заявою про отримання статусу біженця чи додаткового захисту іноземець не звертався.

Рішенням т.в.о. начальника Луцького прикордонного загону підполковника Яблонського І.М. від 14 лютого 2017 року було вирішено примусово повернути за межі України відповідача (а.с.9). Вказане рішення відповідач не виконує через відсутність паспорта, наявність якого є обов'язкова.

Згідно із ст. 183-7 п. 7 Кодексу адміністративного судочинства України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати 6 (шести) місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на 12 (дванадцять) місяців.

Судом встановлено, що відповідач був затриманий за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску через державний кордон України без документів, що посвідчують особу, тим самим порушив вимоги ст. ст. 9,15,23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2, відсутні паспорті документи, які визначені ст. 15 Закону № 3773-VI «Документи для в'їзду в України та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства», родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів на повернення, або внесення застави немає і є обґрунтовані підстави вважати, що він самостійно з України виїхати не в змозі та в подальшому буде намагатись повторно незаконно перетинати державний кордон України, з метою виїзду до країн Західної Європи.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримання іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Також суд апеляційної інстанції додатково звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Типове положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110.

Відповідно до п. 1 цього Положення пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - пункт тимчасового перебування), є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було враховано та зазначено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечував проти адміністративного позову Луцького прикордонного загону Північого регіонального управління Державної прикордонної служби України про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, також добровільно відмовився від надання правової допомоги, даний факт підтверджується власноруч написаною заявою відповідача (а.с. 22).

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року в справі № 161/2784/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський
Повний текст судового рішення виготовлено 04 травня 2017 року.