Справа № 182/6427/16-а
Суддя: Багрова А. Г.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/6427/16-а
Провадження № 2-а/0182/47/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.04.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря - Снєгульської В.М.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Кулєшової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного кадастрового реєстратора Кулєшової Наталії Миколаївни про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до Державного кадастрового реєстратора Кулєшової Наталії Миколаївни та просить суд визнати дії реєстратора щодо відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру протиправними та зобов'язати відповідача внести відомості про земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1, до Державного земельного кадастру у відповідності до Закону України „Про державний земельний кадастр".

В обґрунтування позову послалась на те, що їй згідно договору дарування від 17.12.2002 року належить житловий будинок та земельна ділянкаплощею 0,0669 га.,розташована за адресою АДРЕСА_1. Відповідач отримавши її заяву та пакет документів, що передбачений законодавством, протиправно прийняла рішення № РВ-016 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 13.06.2016 року посилаючись на невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України „Про державний земельний кадастр" і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: Згідно державного реєстру земель (Книги запису реєстрації державних актів на право власності на землю та на паво постійного користування землею, договорів оренди землі, Поземельної книги) станом на 31.12.2012 року відомості, щодо права власності, права оренди або користування на земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 у Відділі відсутні. Вважає, що відсутність у відділі відомостей щодо права власності, права оренди або користування на земельну ділянку не є підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки. Також позивач зазначає, що нею були надані всі документи вказані реєстратором, а відповідач в рішенні не зазначив який саме документ не відповідає вимогам Закону України „Про державний земельний кадастр".

В судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, оскільки відсутність відомостей про реєстрацію прав власності на землю розташовану за адресою АДРЕСА_1 в Книзі запису реєстрації державних актів на право власності на землю та на паво постійного користування землею, договорів оренди землі, Поземельній книзі за громадянином ОСОБА_4, яки подарував позивачу житловий будинок та земельну ділянку, є правовою підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки. До того ж вона не є самостійною фізичною особою , а своїй діяльності підпорядковується Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області - Відділу у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі, а тому не має відповідати за позовом.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 N 1051, державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3ст. 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Згідно ч. 2ст. 20 Закону України "Про державний земельний кадастр" внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Статтею 81 ЗК України передбачено, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до статті 131 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Статтею 132 ЗК України визначено, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Угоди повинні містити:

а) назву сторін (прізвище, ім'я та по батькові громадянина, назва юридичної особи);

б) вид угоди;

в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо);

г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку;

ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки;

д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо);

е) договірну ціну;

є) зобов'язання сторін.

Угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення.

Судом встановлено, що 17.12.2002 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями, під АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0669 га.(а.с.4)

Як вбачається із змісту договору дарування житловий будинок належав дарувателю на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.1993 року, а земельна ділянка належала дарувателю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого громадянину України від 31.03.1997 року, на підстав рішення Нікопольської міської ради народних депутатів, від 21.03.1997 року за №147, акт зареєстрований в книзі записів держаних актів за 1376.(а.с.22,23)

Відповідно доп.10 Договору дарування зазначено, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку, що даруються, виникає у Обдарованої з моменту нотаріального посвідчення цієї угоди. Договір дарування був нотаріально посвідчений ОСОБА_5 приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу. Належність дарувателю відчужуваного житлового будинку та приватизованої земельної ділянки перевірено.

З метою реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, позивач звернулась до державного кадастрового реєстратора із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Державний кадастровий реєстратор Кулєшова Наталія Миколаївна прийняла рішення № РВ-016 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 13.06.2016 року посилаючись на невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України „Про державний земельний кадастр" і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: Згідно державного реєстру земель (Книги запису реєстрації державних актів на право власності на землю та на паво постійного користування землею, договорів оренди землі, Поземельної книги) станом на 31.12.2012 року відомості, щодо права власності, права оренди або користування на земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 у Відділі відсутні.(а.с. 5)

У відповідності до частини 5статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" та пункту 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 N 1051, державний кадастровий реєстратор зобов'язаний протягом чотирнадцяти днів здійснити державну реєстрацію земельних ділянок або надати мотивовану відмову у державній реєстрації.

Відповідно до ч. 6ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем надано державному кадастровому реєстратору повний пакет документів, які передбачені пунктом 110 Порядку N 1051. Документи відповідають вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Згідно абзацу 2 пункту 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 N 1051, забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Відповідно до частини 2статті 39 Закону України "Про державний земельний кадастр" дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи викладене, виходячи з даних вимог закону, а також зі змісту та обґрунтування відповідачем відмови у реєстрації земельної ділянки, суд дійшов висновку, що рішення державного кадастрового реєстратора Кулєшової Н.М. щодо розгляду та відмови у реєстрації земельної ділянки через відсутність відомостей у відділі про реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку за ОСОБА_6 при наявності нотаріально посвідченого договору дарування від 17.12.2002 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, подані позивачем для реєстрації документи відповідають всім вимогам чинного законодавства України та є підставою для державної реєстрації сформованої земельної ділянки.

Також, суд звертає увагу на те, що частина 5статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" встановлює, що державний кадастровий реєстратор зобов'язаний протягом чотирнадцяти днів здійснити державну реєстрацію земельних ділянок або надати позивачу мотивовану відмову у державній реєстрації.

Враховуючи встановлені обставини, а також те, що відповідач вчинила протиправно не прийнявши договір дарування та інші документи для реєстрації вже сформованої земельної ділянки, суд приходить до висновку, що такі дії відповідача щодо нездійснення державної реєстрації земельної ділянки, відомості про які містяться в Технічних документаціях, є протиправними.

Відповідно до частини 2статті 9 Закону України "Про державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор є державним службовцем.

Частинами 1, 2статті 1 Закону України "Про державну службу"визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органах державної влади, іншому державному органі, його апараті, одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Пунктом 2 частини 1статті 4 Закону України "Про державну службу" встановлено, що обов'язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3ст. 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Згідно ч. 2ст. 20 Закону України "Про державний земельний кадастр" внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Частина 1статті 10 Закону України "Про державний земельний кадастр" визначає, що об'єктом земельного кадастру є земельна ділянка.

Відповідно до частини 1статті 1 Закону України "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Норма пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр" передбачає, що земельні ділянки право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння ним кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Аналогічна норма міститься в пункті 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 N 1051.

Відповідно до пункту 2 частини 2статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи, що земельна ділянка, відомості про яку містяться у Технічній документації є сформованою відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр", що підтверджується договором дарування від 17.12.2002 року, то реєстрація сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є обов'язковою.

Беручи до уваги обсяг і зміст обов'язків, покладених державою на державного кадастрового реєстратора, відсутність будь-яких зауважень відповідача щодо місця розташування земельних ділянок, визначених Технічною документацією , відсутність будь-яких зауважень державного кадастрового реєстратора щодо суб'єктного права позивача на реєстрацію саме цієї земельної ділянки, відсутність будь-яких зауважень щодо невідповідності поданих документів вимогам закону і будь-яких зауважень щодо самої земельної ділянки, відсутність обґрунтованих і законних рішень державного кадастрового реєстратора про відмову у реєстрації земельних ділянок, суд приходить до висновку, що державний кадастровий реєстратор, в межах свої повноважень, зобов'язаний виконати покладений на неї законом обов'язок щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у порядку, визначеному законом.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач не довів правомірність оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведені всі обставини в їх сукупності та виходячи з того, що під час розгляду справи доводи позивача знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог і, відповідно, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частиною другою статті 11 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням встановлених обставин справи, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог, визнати також незаконним та скасувати рішення № РВ-016 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 13.06.2016 року . При цьому Суд керується частиною першою статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 94 КАСУ за рахунок бюджетних асигнувань з відділу у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області слід стягнути на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 1102 грн. ( а.с. 10)

Керуючись Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 N 1051, Законом України "Про державний земельний кадастр" , Законом України "Про державну службу", ст.ст. 79-1,81,132,131 ЗК України, ст. 55 Конституції України, статями 2, 4, 7 - 12, 17, 69 - 72, 94, 158-163 КАСУ, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити .

Визнати дії державного кадастрового реєстратора Відділу Держгеокадастру у м. Нікополі Дніпропетровської області щодо відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру згідно заяви та поданих документів ОСОБА_3 протиправними.

Скасувати рішення № РВ-016 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 13.06.2016 року .

Зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Кулєшову Наталію Миколаївну внести відомості про земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1, до Державного земельного кадастру у відповідності до Закону України „Про державний земельний кадастр".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відділу у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 1102 грн.

На постанову може бути подана апеляція до Дніпропетровського апеляційного адміністративного судупротягом десяти днів з дня її проголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: А. Г. Багрова