Справа № 2а-4907/10/0470
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року м. Київ К/800/49354/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Цвіркуна Ю.І., Юрченко В.П.

за участю секретаря Шевчук П.О.

представника позивача Ямкового В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013 у справі №2а-4907/10/0470 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіджет» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника позивача перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2010 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіджет» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013 скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2010 та прийнято нову постанову про задоволення позову. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі № /0 від 06.04.2010 з податку на додану вартість на загальну суму 43071,00грн. та № /0 від 06.04.2010 з податку на прибуток на загальну суму 78162,10грн.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Криворізька південна об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 25.11.2013 прийняв її до свого провадження.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судових справ суддею-доповідачем у даному касаційному провадженні визначено суддю Шипуліну Т.М.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України Шипуліної Т.М. від 18.10.2016 касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області прийнято до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013 та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2010.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 1.32 статті 1, пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Мобіджет» вимог податкового законодавства за період з 01.12.2008 по 31.12.2009, валютного та іншого законодавства за період з 01.12.2008 по 31.12.2009, за результатами якої складено акт перевірки №286/231/36220198 від 29.03.2010.

За висновками акта перевірки встановлено порушення вимог пункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.4.4 пункту 5.4 статті 5, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, пункту 6.1 статті 6, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Висновок податкового органу про порушення вимог податкового законодавства ґрунтується на неправомірному формуванні валових витрат та податкового кредиту за результатом господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Зв'язок» внаслідок виплати останньому бонусної винагороди, а також віднесення до складу валових витрат витрат на придбання мерчандайзингових послуг.

06.04.2010 на підставі акта перевірки Південною міжрайонною державною податковою інспекцією у м.Кривому Розі винесені податкові повідомлення-рішення:

- № /0, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 78162,10грн., у т. ч. 62144,00грн. - за основним платежем та 16018,10грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № /0, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 43071,00грн., у т. ч. 28714грн. - за основним платежем та 14357,00грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку про обґрунтованість доводів податкового органу, що бонусна винагорода в розмірі 86143,98грн, у т.ч. ПДВ 14357,33грн, є валовим доходом, а не витратами позивача, а також що витрати на придбання мерчандайзингових послуг не відносяться до складу валових витрат.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податковим органом не було доведено правомірності визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість згідно оспорюваних податкових повідомлень-рішень, оскільки витрати позивача підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та пов'язані з господарською діяльністю позивача, з урахуванням видів діяльності, які здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю «Мобіджет».

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За приписами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абзацом 1 підпункту 5.4.4 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до валових витрат включаються витрати платника податку на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку.

Відповідно до пункту 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг); витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом.

Абзацом 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з пунктом 5.11 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

У справі, що розглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що умовами договору від 30.09.2009 передбачено надання комплексу мерчандайзингових послуг, який містить як передпродажні та рекламні заходи (забезпечення викладення та розміщення товару в місці роздрібного продажу, організація локальної реклами тощо), так і заходи, які вчиняються у процесі та після продажу товару (інструктаж продавців роздрібних магазинів щодо споживчих характеристик товару, аналіз показників продажів тощо).

Факт надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Барсан» позивачу послуг мерчандайзингу підтверджений належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: актом приймання-передачі наданих послуг від 31.12.2009 на загальну суму 150000,00 грн. (а. с.34), податковою накладною на суму 150000,00грн. (у т. ч. ПДВ 25000,00грн.) (а. с.160), а також банківською випискою про перерахування грошових коштів позивачем на користь виконавця послуг (а. с.162).

Витрати на мерчандайзингові дослідження були здійснені позивачем у зв'язку з проведенням господарської діяльності, а саме з метою виконання своїх зобов'язань перед ТОВ «Зв'язок», яке є дилером мобільного оператора Life - ТОВ «Астеліт», щодо дотримання обсягів реалізації та дослідження ринку послуг, позивач у договорі виступав як дилер компанії Товариство з обмеженою відповідальністю «Астеліт», укладення договору на мерчандайзингові послуги є обов'язковою умовою всіх мобільних операторів та їх дилерів чи дистриб'юторів для підтримки обсягу продажів.

Доводи відповідача, що оплата за вищевказані послуги не здійснювалась і у позивача за вищевказані послуги значиться кредиторська заборгованість у розмірі 150000грн. спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які були оцінені судом апеляційної інстанції з дотриманням вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме банківською випискою, якою підтверджується факт сплати позивачем на користь ТОВ «Барсан» 150000,00грн., у т. ч. ПДВ 25000,00грн. за послуги мерчандайзингу згідно договору №01/09 від 30.09.2009.

Щодо формування позивачем валових витрат та податкового кредиту внаслідок сплати Товариству з обмеженою відповідальністю «Зв'язок» бонусної винагороди у сумі 86143,98грн., у т.ч. ПДВ у сумі 14357,33грн., то судом апеляційної інстанції встановлено, що понесення позивачем зазначених витрат підтверджується первинними документами, зокрема договором б/н від 01.05.2009, актом №31/07 від 31.07.2009, згідно якого виконавцем виступає ТОВ «Зв'язок», а замовником послуг і, відповідно, їх платником - ТОВ «Мобіджет», податковою накладною №112689 від 31.07.2009, виписаною ТОВ «Зв'язок» на користь ТОВ «Мобіджет» на суму 86143,98грн. (71786,55грн. та ПДВ у сумі 14357,33грн.) (а. с.147), а також банківською випискою про сплату позивачем на користь ТОВ «Зв'язок» 86143,98грн. (у т. ч. ПДВ 14357,33грн.) бонусної винагороди згідно акту виконаних робіт № 31/07 від 31.07.2009.

Таким чином, документально підтверджено понесення ТОВ «Мобіджет» витрат на оплату бонусної винагороди, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що бонусна винагорода є валовим доходом, а не витратами позивача.

З цих же підстав, помилковими є висновки суду першої інстанції про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за липень 2009 року в сумі 14357,00грн., оскільки формування позивачем податкового кредиту відбулося з дотриманням вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», на підставі податкової накладної №112689 від 31.07.2009, виписаної ТОВ «Зв'язок» на суму 86143,98грн, у т.ч. ПДВ у сумі 14357,33грн.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що сума бонусної винагороди, яка віднесена позивачем до валових витрат, а сплачений в її ціні податок на додану вартість до податкового кредиту, одночасно включена до складу валових доходів та податкових зобов'язань з податку на додану вартість контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю «Зв'язок».

Враховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанцій щодо протиправності спірних податкових повідомлень-рішень є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 55, 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2013 у справі №2а-4907/10/0470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Ю.І.Цвіркун

__________________ В.П.Юрченко