Справа № 161/11018/16-а, 2а-161/163/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року № 876/3833/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Судової-Хомюк Н.М., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправними розпорядження та дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 об'єднаного УПФ України Волинської області, в якому (з урахуванням уточнення позовних вимог) просив: 1) визнати протиправним розпорядження відповідача № 192553 від 01.02.2013 року в частині встановлення і призначення пенсії за вислугу років в розмірі 80 відсотків від розміру місячної заробітної плати працівника прокуратури на відповідній посаді; 2) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку призначеної позивачу пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати працівника прокуратури на відповідній посаді на підставі довідки прокуратури Волинської області № 18-151 вих-16 від 07.07.2016 року; 3) зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ч.13 ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати працівника прокуратури на відповідній посаді, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області № 18-151 вих-16 від 07.07.2016 року та здійснювати виплату пенсії з 01.01.2016 року з моменту настання підстав за даним перерахунком без обмеження її розміру.

Одночасно позивач просив поновити йому строк на звернення до суду і скарження протиправних дій (прийняття незаконного рішення) відповідача від 01.02.2013 року.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.01.2017 року поновлено позивачу строк звернення з адміністративним позовом до суду. Позов задоволено частково. Визнано протиправним розпорядження ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області № 192553 від 01.02.2013 року в частині встановлення та призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років в розмірі 80 відсотків від розміру місячної заробітної плати працівника прокуратури на відповідній посаді. Визнано протиправними дії ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови в перерахунку в призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати працівника прокуратури на відповідній посаді на підставі довідки прокуратури Волинської області № 18-151 вих-16 від 07.07.2016 року. Зобов'язано Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 призначеної пенсії за вислугу років відповідно до частини 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) у розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати працівника прокуратури на відповідній посаді на підставі довідки прокуратури Волинської області № 18-151 вих-16 від 07.07.2016 року з 01.01.2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 17.01.2017 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду є безпідставною, винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що він правомірно відмовився перераховувати позивачу пенсію, адже в ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII, норми щодо перерахунку пенсії відсутні. Крім того, згідно даного Закону, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються КМУ. З 01.06.2015 р. пенсії в порядку та на умовах визначених ЗУ «Про прокуратуру» не призначаються, а раніше призначені не перераховуються у звязку з скасуванням норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються за спеціальним законом, зокрема і відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Крім цього, щомісячна премія не є складовою заробітної плати, а отже встановлення такої премії не є підставою для перерахунку пенсії. Також апелянт зазначає про пропуск позивачем 6-ти місячного строку звернення до адміністративного суду.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 17.01.2017 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні вимог адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Позивач апеляційної скарги не визнав, у суді апеляційної інстанції подав заперечення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в ОСОБА_1 ОУПФ України Волинської області з 29.10.2004 року та отримував пенсію по інвалідності (а.с. 33).

З 29.09.2011 року позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Розмір пенсії позивача з моменту виходу на пенсію становив 90% суми місячного заробітку.

Згідно розпорядження УПФ у м. Луцьку № 192553 від 01.02.2013 року ОСОБА_2 здійснено перерахунок пенсії на підставі його заяви і довідки прокуратури Волинської області від 30.01.2013 року із застосування при перерахунку 80 % заробітку, замість попередніх 90% (а.с. 46, 53).

У зв'язку із підвищенням працівникам прокуратури посадових окладів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», прокуратурою Волинської області 07.07.2016 року ОСОБА_2 видано довідку № 18-151 вих-16 про заробітну плату за відповідною посадою, з якою 07.07.2016 року останній звернувся до відповідача щодо перерахунку пенсії на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) (а.с. 10, 11).

За результатами розгляду заяви позивача від 07.07.2016 року листом ОСОБА_1 ОУПФ від 27.07.2016 року № 150/9-01 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії, у звязку із відсутністю правових підстав для проведення такого перерахунку (а.с. 12).

Суд апеляційної інстанції не може погодитися із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Строки звернення до адміністративного суду передбачені, зокрема статтею 99 КАС України, Так, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 100 КАС України. Так, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Крім цього, пунктом 9 частини 1 статті 155 КАС України передбачено, що суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо таку позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами передбачено, що суд зобовязаний зясувати питання про те, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, а якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. Строк звернення до адміністративного суду не являється процесуальним строком. Суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів може вирішувати питання щодо наявності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, а не щодо поновлення такого строку.

Тому, являється незаконним висновок суду першої інстанції щодо необхідності поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду із відповідним позовом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що для вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду слід виходити із суті позовних вимог, характеру спірних правовідносин, субєктного складу учасників процесу, наявності (відсутності) обєктивних обставин та субєктивної поведінки сторін, які вплинули на строк подачі особою до суду відповідного адміністративного позову.

Із матеріалів справи та змісту адміністративного позову видно, що позивач оскаржує Розпорядження відповідача № 192553 від 01.02.2013 року про здійснення перерахунку пенсії позивача. До адміністративного суду із відповідним позовом позивач звернувся 22.08.2016 року (згідно штампу на поштовому конверті).

Покликається позивач на те, що лише у липні 2016 року він дізнався про факт призначення йому пенсії із розрахунку 80 %, і лише у грудні 2016 року він отримав копію оскарженого розпорядження № 192553 від 01.02.2013 року.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що строк для звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була і могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З цього приводу слід врахувати, що оскарженим Розпорядженням відповідача № 192553 від 01.02.2013 року було здійснено перерахунок пенсії позивачу на підставі його ж заяви від 30.01.2013 року. Після такого перерахунку розмір пенсії позивача змінився, про що позивачу було відомо в цьому ж пенсійному періоді. Виплата пенсії позивачу у наступних періодах здійснювалась періодично і щомісячно. Тому позивач знав про факт прийняття відповідачем відповідного рішення (розпорядження) про здійснення перерахунку його пенсії. У звязку із цим позивач мав можливість дізнатись про особливість такого перерахунку, зокрема щодо зменшення йому розміру відсотків із 90 до 80 заробітної плати для визначення розміру його пенсії.

При цьому, слід зазначити, що 01.02.2013 року позивачу було здійснено перерахунок пенсії, а не призначення пенсії, як про це помилково вказав суд першої інстанції.

В матеріалах справи немає і позивачем не надано доказів про існування для нього в період лютого 2013 року липня 2016 року обєктивних перешкод для оскарження (за наявності такого субєктивного бажання) до суду відповідного рішення чи дій органу Пенсійного фонду щодо здійснення 01.02.2013 року перерахунку пенсії.

В такій ситуації суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивачем не наведено і судом не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із відповідною позовною вимогою.

Тому, пропуск шестимісячного строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення без розгляду позовної вимоги про визнання протиправним розпорядження відповідача № 192553 від 01.02.2013 року.

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує, що у заявленому позові позивач просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату призначеної пенсії за період із 01.01.2016 року на підставі довідки прокуратури Волинської області № 18-151 вих-16 від 07.07.2016 року.

З врахуванням наведених вище норм чинного законодавства щодо строку звернення до адміністративного суду та фактичних обставин справи щодо часу звернення позивача до адміністративного суду із даним позовом, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовної вимоги про зобовязання здійснити перерахунок і виплату пенсії в частині за період із 01.01.2016 року по 21.02.2016 року включно, тобто за період, який виходить за межі шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду.

Відносно решта позовних вимог ОСОБА_2, тобто про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку призначеної позивачу пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Волинської області № 18-151 вих-16 від 07.07.2016 року, та про зобов'язання здійснити перерахунок і виплату призначеної позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ч.13 ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати працівника прокуратури на відповідній посаді, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області № 18-151 вих-16 від 07.07.2016 року за період із 22.02.2016 року без обмеження її розміру, то суд апеляційної інстанції вважає, що такі позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню, з врахуванням наступного.

На час призначення позивачу пенсії та її нарахування умови і порядок пенсійного забезпечення прокурорів регулювались положеннями статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII у відповідній редакції (далі - Закон №1789-XII).

Відповідно до ч.2 ст.50-1 Закону №1789-XII, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з ч.12 ст.50-1 Закону №1789-XII, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до ч.17 ст.50-1 Закону №1789-XII, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

В подальшому у ст.50-1 Закону №1789-XII, вносились зміни, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначалася прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права, разом з тим, положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій прокурорам змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті).

Проте, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, який набрав чинності 01.01.2015 р., частину 18 статті 50-1 Закону №1789-XII викладено у наступній редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України». При цьому, на виконання законодавчих змін жодного нормативно-правового акта прийнято не було.

З 15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) та втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-XII, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачала чинність з 15 грудня 2015 року.

Так, Закон №1697-VII не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону №1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 1 пункту 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону №1697-VII Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Щодо покликання позивача на Постанову Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» №1013 від 09.12.2015 року як на підставу перерахунку його пенсії, то суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями такої встановлено з 01.12.2015 року механізм упорядкування структури заробітної плати у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено, зокрема, додатками 1-37, 43-1, 43-2, 48-55 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Однак, на час підвищення посадових окладів працівникам прокуратури Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 р. №1013 та на час звернення позивача до Пенсійного органу із заявою щодо перерахунку пенсії відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, Кабінетом Міністрів України відповідних нормативно-правових актів щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури прийнято не було, а положення ст.50-1 Закону №1789-XII щодо перерахунку призначених пенсій в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, втратили чинність. Тобто, на час звернення позивача у липні 2016 року із заявою про перерахунок пенсії була відсутня законодавча основа для здійснення такого перерахунку.

При вирішенні спірних правовідносин судом апеляційної інстанції також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Щодо покликання позивача на ст.50-1 Закону №1789-XII, як на законодавчу підставу перерахунку його пенсії, то суд апеляційної інстанції зауважує, що як це зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, на час розглядуваних правовідносин діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на час звернення позивача із заявою щодо перерахунку пенсії чинним законодавством не визначено права і не передбачено підстав, порядку реалізації та обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до норм Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку.

Отже, у відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі його заяви від 07.07.2016 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції не дотримано норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Тому, постанову суду першої інстанції від 17.01.2017 року слід скасувати та прийняти нову постанову суду про залишення без розгляду частини позовних вимог та відмову у задоволенні решта позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задоволити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправними розпорядження та дій, зобов`язання вчинити дії скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним розпорядження № 192553 від 01 лютого 2013 року та про зобовязання здійснити перерахунок і виплату пенсії за період із 01 січня 2016 року по 21 лютого 2016 року включно залишити без розгляду.

У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Н.М. Судова-Хомюк

ОСОБА_3

Повний текст постанови виготовлено 28.04.2017 року