Справа № 392/337/17
Суддя: Кратко Д. М.
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 392/337/17
Провадження № 2-а/392/74/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Красної Г.Г., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маловисківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії та просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому призначеного розміру пенсії, призначеної відповідно до ОСОБА_3 України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов»язати відповідача відновити йому виплату пенсії починаючи з 01 червня 2015 року;

- також позивач просить поновити строк звернення з позовом до суду.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером, одержує пенсію за віком відповідно до статті 26 ОСОБА_3 України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку у Маловисківському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області. Одержуючи пенсію позивач працював і наданий час працює на посаді секретаря виконкому Хмелівської сільської ради Кіровоградської області. Однак, з 01 квітня 2015 року позивачу було припинено виплату пенсію, виплату якої було відновлено лише з січня 2017 року. Дії відповідача позивач вважає протиправними, у зв»язку із чим позивач змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник позивача підтримав пред»явлений його довірителем позов та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому, додатково пояснивши, що у грудні 2016 року позивач звернувся до відповідача з усною заявою за роз»ясненням, з яких підстав йому було відмовлено у виплаті пенсії і з цього часу дізнався про порушення своїх прав. В свою чергу відповідачем було роз»яснено позивачу, що виплата пенсії призупинена у зв»язку із змінами в законодавстві. Однак у січні 2017 року позивач із письмовою заявою звернувся до відповідача про виплату пенсію і виплата пенсії була відновлена. Представик позивача вважає, що позивач безпідставно був позбавлений виплати пенсії в період часу з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2016 року. Крім того, зазначає, що іншого виду пенсії позивач не отримує.

Представник відповідача заперечував проти пред»явленого позову та просив у його задоволенні відмовити, з тих підстав, що позов є безпідставним та необгрунтованим, призупинивши виплати позивачу пенсії відповідач діяв на підставі законодавства України, яке на час його виконання не було визнано неконституційним, надавши додаткові письмові заперечення (а.с. 26-28).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (частини 1 статті 6 КАС України).

З наведених вище норм законодавства випливає, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб»єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки особи у сфері публічно-правових відносин, створюючи певні негативні праві (юридичні) наслідки для такої особи.

Таким чином у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб»єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку доказам досліджених судом та наданими сторонами, суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття і незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії та інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються ОСОБА_3 України «Про пенсійне забезпечення», ОСОБА_3 України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов»язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон № 1058 «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов»язкове державне соціальне страхування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Маловисківському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області та отримує пенсію за віком, що підтверджується матеріалами справи та Витягом з пенсійної справи.

Згідно частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 102 КАСУ поновлення та продовження процесуальних строків з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку суд вирішує в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні на розсуд суду.

Позивач у своєму позові просить поновити йому строк на звернення з позовом до суду, як зазначив у судовому засіданні представник позивача, його довіритель дізнався про порушення свого права та протиправність дій відповідача лише у грудні 2016 року.

Представником відповідача не було спростовано в судовому засіданні обставину про час, коли позивач дізнався про порушення свого право, у зв»язку із чим строк звернення з позовом до суду для позивача підлягає поновленню.

З 01 квітня 2015 року Управління ПФУ припинило виплату позивачу пенсії на підставі частини сьомої статті 21 ОСОБА_3 України від 7 червня 2001 року

№ 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні» у редакції ОСОБА_3 України від 2 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон України № 213-VIII).

Зокрема, визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни III групи ті учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Виплату пенсії позивачу було поновлено з 01 січня 2017 року.

Особами, що беруть участь в розгляді справи було визнано, що станом на 01 червня 2015 року позивач працювала і дотепер працює на посаді секретаря виконкому Хмелівської сільської ради Кіровоградської області.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 ОСОБА_3 України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу».

ОСОБА_3 України 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» внесені зміни до ОСОБА_3 України «Про державну службу», та у звязку із чим, стаття 37 ОСОБА_3 України № 3723-ХІІ визначає, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього ОСОБА_3 (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим ОСОБА_3, Законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 Прикінцевих положень ОСОБА_3 України 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» передбачено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим ОСОБА_3, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Отже суд вважає, що під час розгляду цієї справи застосуванню підлягає спеціальний закон, який регулює правовідносини повязані із пенсійним забезпеченням державних службовців та прирівняних до них осіб, в тому числі і позивач, як державний службовець, яким є зокрема Закон України 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Згідно статті 2 ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно абзацу 1 частини 7 статті 21 ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування» пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно частини 4 статті 37 ОСОБА_3 України «Про державну службу» (дійсним до 01 травня 2016 року, до дати коли Закон втратив чинність у частині) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим ОСОБА_3, законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини 7 статті 21 ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування» тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Таким чином, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року існувало законодавче обмеження щодо виплати пенсії, особам, що перебувають на посадах в органах місцевого самоврядування і отримували пенсію.

ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII передбачено обмеження щодо виплати пенсій, зокрема внесено зміни до статті 21 ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування»: цифри і слова «1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року» замінено цифрами і словами « 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року».

Таким чином стаття на 2016 рік мала нову редакцію: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII якою внесено зміни до статті 21 ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не визнавалась неконституційною та не є скасованою.

Так згідно пункту 17 ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII внесено зміни та встановлено обмеження щодо виплати пенсії працюючим особам, обіймаючи посади в органах місцевого самоврядування на весь 2016 рік.

Варто вказати, що у статті 21 ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не передбачено поновлення виплати пенсій з 01.06.2015 року. Встановлено та не скасовано заборону виплати з 01.04.2015 року пенсій призначених відповідно до ОСОБА_3 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за віком, особам які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді секретаря відповідно до ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Суд, проаналізувавши законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини зазначає, що підставою для призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 є перебування його на посаді секретаря виконавчого комітету Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Таке обмеження щодо виплати пенсії законодавець передбачив на період роботи пенсіонера, виплата пенсії поновлюється після припинення перебування на посаді, це є єдиною підставою для поновлення виплати пенсії (у тому числі і по інвалідності) згідно чинного законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що Маловисківське об»єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, з урахуванням приписів ОСОБА_3 України № 213-VIII, правомірно не здійснювало позивачу виплату пенсії з 01 червня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 17, 18, 70, 71, 158 163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк на звернення з позовом до суду.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії постанови суду, апеляційної скарги через Маловисківський районний суд Кіровоградської області, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2017 року.

Суддя Д.М. Кратко