Справа № 810/870/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Справа: № 810/870/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Олійника С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Білоцерківської виправної колонії № 35 управління Державної пенітенціарної служби України у м. Києві та Київській області про визнання наказу нечинним та визнання незаконними дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Білоцерківської виправної колонії № 35 управління Державної пенітенціарної служби України у м. Києві та Київській області (далі - відповідач) про визнання нечинним наказу ДПтС України як такого, що порушує ст. 115 КВК України, права та інтереси засуджених, та визнання виконання адміністрацією ВК-35 зазначеного наказу таким, що порушує вимоги законодавчих актів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року було відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати нечинним рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є передчасними з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частинами 1, 2 статті 106 КАС України передбачено, що в позовній заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається позовна заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі; 4) зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) у разі необхідності - клопотання про звільнення від сплати судового збору; про звільнення від оплати правової допомоги і забезпечення надання правової допомоги, якщо відповідний орган відмовив особі у забезпеченні правової допомоги; про призначення судової експертизи; про витребування доказів; про виклик свідків тощо; 6) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

У ч. 1 ст. 107 КАС України закріплено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; 5) подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п.п. 1, 9 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це перееданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідач - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

У ч. 1 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або відмову у відкритті через неможливість розгляду справи в порядку адміністративного судочинства повинен з'ясувати предмет спору, зміст та обсяг заявлених позовних вимог і до кого вони заявлені.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що з позовної заяви ОСОБА_2 не вбачається, який саме наказ ним оскаржується, ким він приймався, яким чином він впливає на його права, свободи та законні інтереси, чи оскаржується він позивачем у повному обсязі або лише у певній частині, а також, які саме дії відповідача він вважає протиправними, у чому вони полягають, хто є належним відповідачем у справі.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції зазначені обставини не з'ясовувалися та при постановленні оскаржуваної ухвали про відмову у відкритті провадження у справі не перевірялися.

Крім того, у матеріалах справи на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення була відсутня копія будь-якого наказу.

У вступній, описовій та резолютивній частинах оскаржуваної ухвали суду, зокрема зазначено про звернення позивача до суду з вимогами про зобов'язання вчинити дії, що не відповідає прохальній частині наявної у справі позовної заяви та мотивувальній частині цього ж рішення суду.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що залишення вищезазначених обставин поза увагою суду першої інстанції унеможливлює вирішення питання щодо підсудності даної справи суду адміністративної юрисдикції і застосування положень ст.ст. 2, 3, 17 КАС України.

Отже, оскаржуване судове рішення ухвалено за неповно встановлених обставин справи та є немотивованим.

Водночас, судова колегія приймає до уваги і враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України», відповідно до яких судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного, повного і всебічного вирішення питання про юрисдикцію даного спору і наявність правових підстав для відкриття провадження у справі, що призвело до порушення норм процесуального права і передчасного постановлення оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та наведені правові норми, судова колегія, діючи у межах повноважень суду апеляційної інстанції, визначених КАС України, вважає за необхідне оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Разом з тим, вимоги апелянта про визнання нечинним рішення суду першої інстанції задоволенню не підлягають через відсутність відповідних правових підстав, передбачених ст. 203 КАС України.

Вимоги апелянта щодо вирішення його позову також задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку предметом апеляційного перегляду є процесуальна ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі, а не рішення по суті позовних вимог.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, ухвала Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року - скасувати, а справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 26 квітня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.