Справа № 426/1441/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Половинка В.О.
Суддя-доповідач - Сіваченко Ігор Вікторович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року справа №426/1441/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Міронової Г.М., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 21 березня 2017 року у справі № 426/1441/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій протиправними та поновлення виплати пенсії по інвалідності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідача з позовом, в якому просив суд визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області (далі - Управління) в поновленні йому виплати пенсії по інвалідності протиправною; зобов'язати Управління поновити йому виплату пенсії по інвалідності з 20.09.2016, не припиняючи при цьому виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та стягнути з Управління на його користь судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В обґрунтування позову вказав, що Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 було задоволено його заяву про відставку та відповідно до наказу голови Сватівського районного суду Луганської області № 12 від 19.09.2016 його виключено з штату Сватівського районного суду Луганської області. З 20 вересня 2016 року він отримує грошове довічне утримання як суддя у відставці. З червня 2014 року він визнаний інвалідом третьої групи загального захворювання та отримував пенсію як інвалід 3 групи. У зв'язку з змінами у законодавстві, з 1 січня 2015 року він не став отримувати пенсію як інвалід 3 групи. Після виходу у відставку відповідач не поновив йому виплату пенсії як інваліду, про поновлення йому виплати пенсії він звернувся до відповідача. Відповідно до відповіді відповідача, він не мав права на отримання пенсії як інвалід 3 групи, оскільки пунктом 2 частини першої статті 8 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають лише особи, які не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а згідно з частиною другою статті 10 цього Закону особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Позивач не згоден з відмовою, оскільки, на його думку, відповідач не правильно трактує діюче законодавство, оскільки пунктом другим частини першої статті 8 Закону № 1058-IV, на який посилається відповідач, передбачено, що особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом № 1788-XII - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей, тобто маються на увазі особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону № 1788-XII (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами. Також, що стаття 10 Закону № 1058-IV передбачає право вибору пенсійних виплат, а саме особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Він до таких осіб не відноситься, тому вважає відмову Управління в поновленні виплати пенсії по інвалідності протиправною, а його позов обґрунтованим.

Відповідач надав суду заперечення проти позову, де вказав, що відповідно до законодавства України особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Вважає, що дії Управління щодо відмови в поновленні виплати пенсії по інвалідності позивачу ґрунтуються на нормах чинного законодавства та є обґрунтованими.

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 21 березня 2017 року у справі № 426/1441/17 позов було задоволено повністю.

Визнано відмову Управління в поновленні ОСОБА_2 виплати пенсії по інвалідності протиправною.

Зобов'язано Управління поновити ОСОБА_2 виплату пенсії по інвалідності з 20.09.2016, не припиняючи при цьому виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Держава гарантує відповідно до ст. 46 Конституції України позивачу, як інваліду, право на соціальний захист, соціальний захист інвалідів полягає, зокрема, у наданні пенсії тощо. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. Тому виплата щомісячного грошового утримання є особливою гарантією незалежного здійснення правосуддя та не ототожнюється з пенсією. Ні одна норма зазначених законів не містить заборони отримувати одночасно пенсію по інвалідності та щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до Закону № 1058-IV позивач є непрацездатною особою за станом здоров'я, а не як особа, яка досягла пенсійного віку та має право на вибір пенсії. Тому позивач, як суддя у відставці - не пенсіонер, а інвалід і має право, крім довічного грошового утримання судді у відставці, отримувати і пенсію як інвалід.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги не звернув увагу, що чинним законодавством не передбачено одночасної виплати 2 пенсійних виплат, оскільки чинне законодавство надає суддям право вибору між отриманням пенсії або щомісячного довічного грошового утримання як гарантованого державою соціального забезпечення.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 було задоволено заяву позивача про відставку та відповідно до наказу голови Сватівського районного суду Луганської області № 12 від 19.09.2016 його було виключено з штату Сватівського районного суду Луганської області.

З 20 вересня 2016 року позивач отримує грошове довічне утримання як суддя у відставці.

З червня 2014 року позивач визнаний інвалідом третьої групи загального захворювання та отримував пенсію як інвалід 3 групи (а. с. 9).

У зв'язку з змінами у законодавстві, позивач з 1 січня 2015 року не став отримувати пенсію як інвалід 3 групи.

Після виходу у відставку відповідач не поновив позивачу виплату пенсії як інваліду, що стало причиною звернення позивача з метою з'ясування причини.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 441437 від 30.08.2016 позивачу встановлена третя група інвалідності з 01.07.2016 загального захворювання та відповідно до умов праці позивачу як інваліду заборонено труд з нервово психічними навантаженнями, робота у нічний час, відрядження, тривала хода, рекомендовано диспансерний облік.

Позивач стверджує, що для підтримки здоров'я, як інвалід, він вимушений витрачати значні грошові кошти на придбання ліків та проходити курси лікування як на амбулаторній, так і на стаціонарній формах лікування, що також потребує значних грошових витрат, та ставить його в не рівні умови з іншими, чим порушується його соціальний захист як інваліда.

Відповідно до листа відповідача (а. с. 8), позивачу відмовлено в отриманні пенсії як інваліду 3 групи. Відмова обґрунтована тим, що пунктом 2 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають лише особи, які не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а згідно з частиною другою статті 10 цього Закону особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону № 1058-IV позивач є непрацездатною особою за станом здоров'я, а не як особа, яка досягла пенсійного віку та має право на вибір пенсії. Тому позивач, як суддя у відставці - не пенсіонер, а інвалід, і має право, крім довічного грошового утримання судді у відставці, отримувати і пенсію як інвалід.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон № 1058-ІV.

Згідно ч.3 ст. 4 Закону № 1058-ІV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону № 1058-ІV до законодавства про пенсійне забезпечення в Україні крім Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення належать, і закони, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-ІV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених зазначеним Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Таким чином, право на отримання пенсій відповідно до цього закону мають особи, за умови, якщо вони не отримують щомісячне довічне грошове утримання з інших джерел.

На зазначені норми Закону місцевий суд не звернув уваги, чим допустив порушення норм матеріального права. Його висновок про те, що жодна норма законів не містить заборони отримувати одночасно пенсію по інвалідності та щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці суперечить положенням п.2 ст. 8 Закону № 1058-ІV. Слід підкреслити, що саме за нормами Закону № 1058-ІV позивач просив виплачувати йому пенсію по інвалідності, та й інших законів, які регламентують виплату такої пенсії, не існує.

Право вибору пенсійних виплат передбачене статтею 10 Закону № 1058-ІV і статтею 6 Закону № 1788-XII, і означає, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором, особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Розділом IV Закону № 1058-ІV та ст.ст. 23-37 Закону № 1788-XII визначені умови та порядок призначення та виплати пенсії по інвалідності.

Статтею другою Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-XII) передбачено, що інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.

Статтею четвертою Закону № 875-XII передбачено, що соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1058-ІV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.23 Закону № 1788-XII встановлено, що пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров'я, внаслідок:

а) трудового каліцтва або професійного захворювання;

б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Призначення щомісячного грошового утримання на час виходу позивача у відставку було врегульоване статтею 141 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VI), якою встановлено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Аналіз статті 141 Закону №2453-VI, норм Законів № 1058-ІV, № 3723-XII свідчить про те, що статтею 141 Закону №2453-VI встановлено можливість вибору суддею, який пішов у відставку та має не менш ніж двадцятирічний стаж суддівської роботи, одного з двох варіантів соціального забезпечення за настання зазначеного юридичного факту (оформлення виходу у відставку) - отримання пенсії з урахуванням віку та стажу роботи на умовах, визначених статтею 37 Закону № 3723-XII, або щомісячного довічного грошового утримання у відповідних відсотках (від 80 до 90 - залежно від стажу роботи на посаді судді) від заробітної плати працюючого на аналогічній посаді судді.

Позивач скористався правом отримання щомісячного довічного грошового утримання, яке виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто, з інших джерел, що передбачено п.2 ч.1 ст. 8 Закону № 1058-ІV, і є забороною для призначення і виплати йому пенсії по інвалідності за цим же законом.

Таким чином, за наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку що дії Управління в даному випадку є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є помилковим, оскільки відповідно до вищевказаних норм, у судді, який вийшов у відставку, виникає право вибору на отримання пенсії чи щомісячного довічного грошового утримання, тобто не передбачено можливість одночасного отримання і пенсії, в тому числі за інвалідності, і щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічну за суттю правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 року по справі № 21-360а12.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлене судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195,196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області - задовольнити.

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 21 березня 2017 року у справі № 426/1441/17 - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій протиправними та поновлення виплати пенсії по інвалідності - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: Г.М.Міронова

О.О.Чебанов