Справа № 804/5544/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"04" квітня 2017 р. м. Київ № К/800/22615/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А., секретар судового засідання - Іванов Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС У Дніпропетровській області
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2014
та постановуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015
у справі №804/5544/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА»
доДержавної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС У Дніпропетровській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРІ Україна» звернулося до суду з позовом, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.02.2014 № (форма «В4»), відповідно до якого позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 31540381,00 грн., згідно декларації за серпень 2013 року (реєстраційний номер № від 19.09.2013); визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 15.11.2013 № (форма «Р»), відповідно до якого ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 10620,00 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 24.12.2013 № (форма «Р»), у відповідності до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Адміністративні штрафі та інші санкції» в розмірі 1020,00 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2014 у даній справі роз'єднані у самостійне провадження позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.02.2014 № (форма «В4»), від 15.11.2013 № (форма «Р»), від 24.12.2013 № (форма «Р»). Цією ж ухвалою суду відкрито провадження у справі №804/5544/14 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 10.02.2014 № (форми «В4»), відповідно до якого ТОВ «КАРІ Україна» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 31540381,00 грн. згідно декларації за серпень 2013 року (реєстраційний номер № від 19.09.2013).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2014 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем від 10.02.2014 № (форма «В4») в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1463799 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 у даній справі, скасована постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2014 та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 10.02.2014 № , прийняте Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість в розмірі 31540381 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що постанови були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 04.10.2013 по 17.10.2013 відповідачем проведена документальна позапланову виїзна перевірка ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.08.2013, за результатами перевірки відповідачем складено акт № 794/2201/37989494 від 31.10.2013, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.11.2013 № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 32166494,00 грн. та №, яким визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 10620,00 грн.

За результатами оскарження в адміністративному порядку названих податкових повідомлень-рішень, рішенням Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 09.12.2013 №4445/10/104-36-10-08-09 доручено провести позапланову документальну перевірку ТОВ «Карі Україна» на підставі пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

На виконання вказаного доручення, в період з 12.12.2013 по 09.01.2014 відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.08.2013, за результатами якої складено акт № 59/2202/37989494 від 15.01.2014, згідно висновків якого ТОВ «Карі-Україна» порушено:

1) пп. 14.1.36, 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 139.1.1, п. 139.1, ст. 139, п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток у сумі 628533,0 грн.;

2) пп. 16.1.2. п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 та п. 44.3 ст.44, п. 39.13 ст. 39, п, 190.1 ст. 190, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, частин 1, 2, 3, 4, 5, 7 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», розділів 2, 3, 6 Положення № 88, що призвело до завищення розміру показника рядка 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» податкової декларації з податку на додану вартість серпня 2013 року у сумі 22596224 грн.; а також завищення розміру показника рядка 20.2 «Зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19-рядок 20.1) (значення цього рядка переноситься до рядка 21.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» податкової декларації з податку на додану вартість серпня 2013 року у сумі 8944157 грн.;

3) пп. 16.1.2. п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 та п. 44.3 ст. 44, п. 39.13. ст. 39, п. 190.1 ст. 190, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, частин 1,2,3,4,5,7 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», розділів 2, 3, 6 Положення № 88, що призвело до відсутності у ТОВ «Карі Україна» при складанні податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік права, віднесення до складу рядка 04 «Витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування» декларації витрат у сумі 90410873 грн.;

4) п. 135.1, пп. 135.5.4, п. 135.5, ст. 135 Податкового кодексу України, що призвело до необхідності включення до складу доходів декларації з податку на прибуток за 2013 рік по рядку 03 «Інші доходи» доходів у сумі 15438996 грн.

За результатами вказаної перевірки Головним управлінням Міндоходів у Дніпропетровській області прийнято рішення від 24.01.2014 № 433/10/04-36-10-08-09, яким:

- залишено без змін податкові повідомлення-рішення відповідача від 24.12.2013 № про застосування до ТОВ «КАРІ УКРАЇНИ» штрафної санкції у сумі 1020 грн. та від 15.11.2013 № про визначення за позивачем грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 10620 грн.;

- скасовано податкове повідомлення-рішення від 15.11.2013 № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 32166494 грн. в частині визначення його суми внаслідок встановленого попереднього перевіркою заниження підприємством зобов'язань з ПДВ у сумі 626113 грн. (коригування у деклараціях з ПДВ (рядок 8.1) податкових зобов'язань згідно зі статтею 192 ПК України обсягів постачання та податкових зобов'язань).

10.02.2014 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 31540381 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції скасував спірне податкове повідомлення-рішення від 10.02.2014 № (форма «В4») в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1463799 грн., мотивуючи рішення тим, що реальність господарських операцій, проведених позивачем з контрагентами (ПП «Перша Технічна Компанія» та ТОВ «ТЕХНО-ТОРГ», підтверджується первинними документами. А правомірність формування суми від'ємного значення в розмірі 1457056,00 грн. (дані р. 10.1 декларації з ПДВ за податковий період 2012 року (серпень) - акт від 20.06.2013 №1142) ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.05.2014 у справі № 804/10127/13-а. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції погодився з висновками контролюючого органу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що не визначення у податковому повідомленні-рішенні норм Податкового кодексу України, за порушення яких позивачу зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість, а також приймаючи до уваги, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не містить посилання на акт перевірки, за результатами та на підставі якого воно прийнято, унеможливлює перевірити обґрунтованість прийняття такого податкового повідомлення-рішення по суті порушень, відповідно є підставою для його скасування.

Суд касаційної інстанції вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, при цьому колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до частин 2, 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Окрім того, за приписами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, частинами 4 та 5 цієї статті на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі, а також суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів сторін.

У свою чергу частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

Так, судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідач зменшуючи позивачу від'ємне значення з податку на додану вартість у податковому повідомленні-рішенні не зазначив норми Податкового кодексу України, за порушення яких позивачу його зменшено, не вказав конкретного підпункту, пункту чи статті, які порушені позивачем, що не дає колегії суддів можливості визначити, в чому полягає склад правопорушення.

Разом з тим, поза увагою апеляційного суду залишилось те, що при дослідженні правомірності винесення рішення значення має тільки наявність чи відсутність фактів порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства, зазначених в акті перевірки або, як у даній справи, також і в рішенні про результати розгляду скарг, з урахуванням висновків і мотивів якого було прийнято спірне рішення. Адже певна дефектність змісту рішення не може бути безумовною підставою для його скасування, за умови, що наявність такого недоліку не змінює суті спірного рішення, а також не зумовлює неможливість встановити його суть. Такий принцип є універсальним при розгляді податкових спорів, відповідно до якого перевага надається саме змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Місцевий суд в рішенні відзначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10.02.2014 № винесено на підставі акту від 15.01.2014 № 59/2202/37989494 та з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про результати розгляду скарги від 24.01.2014 № 433/10/04-36-10-08-09, прийнявши до уваги, що відповідач у письмових поясненнях від 18.08.2014 пояснив, що оскаржуване рішення прийняте саме на підставі акту перевірки від 15.01.2014 № 59/2202/37989494, а посилання в ньому на номер та дату рішення, прийнятого Головним управлінням Міндоходів у Дніпропетровській області про результати розгляду скарги від 24.01.2014 № 433/10/04-36-10-08-09, є технічною помилкою.

У той же час, апеляційний суд фактично надав іншу юридичну оцінку обставинам справи, встановленим судом першої інстанції щодо допущеної помилки, без належного мотивування причин цього, що не відповідає правилам оцінки доказів за статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України. Адже оцінка судом доказів на своїм внутрішнім переконанням не означає допустимості їх необґрунтованої оцінки, при якій змістовно тотожні обставини отримують діаметрально протилежне тлумачення, без зазначення належних причин для цього.

Водночас, залишив поза межами дослідження та не перевірив, й не встановив наявність фактичних обставин (або їх відсутність) щодо порушення позивачем норм податкового законодавства, наведених в рішенні Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про результати розгляду скарги від 24.01.2014 № 433/10/04-36-10-08-09.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність його висновків в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі та дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 4 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС У Дніпропетровській області задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 скасувати та направити справу на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

3. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.О.Бухтіярова
О.А.Веденяпін