Справа № 334/7409/16-а(2а/334/145/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2017 рокусправа № 334/7409/16-а(2а/334/145/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Чабаненко С.В. Прокопчук Т.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2017 року в адміністративній справі №334/7409/16-а(2а/334/145/17) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Запоріжжя про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 09 листопада 2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії та розпорядження відповідача від 19.10.2016 року про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання та зобовязати відповідача, починаючи з 04.10.2016 року призначити та виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Заявник апеляційної скарги посилається на те, що на підставі особистої заяви від 04.10.2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Згідно наданих позивачем документів стаж на посаді судді складав 14 років 4 місяці 19 днів. Розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачу призначено в розмірі 80% відсотків грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді в розмірі 26100грн. Отже розпорядження прийняте відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства.

Розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження на підставі частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі досліджених письмових доказів, що постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» №1600-VIII від 22.09.2016 року позивач звільнений з посади судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя у звязку з поданням заяви про відставку та на підставі даної постанови наказом №24-К від 03.10.2016 року відрахований зі складу суду.

04 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно протоколу та розрахунку стажу № 5123 від 19.10.2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 04.10.2016 року в розмірі 80% заробітної плати судді, виходячи із стажу роботи на посаді судді 14 років 4 місяці 19 днів. Відповідачем було враховано стаж роботи позивача на посаді судді з 16.05.2002 року по 03.10.2016 року. Вказаний стаж роботи підтверджується записами в трудовій книжці позивача та розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03.10.2016 року.

Період проходження служби в лавах Радянської армії з 30.10.1978 року по 06.11.1980 рік - 1 рік 10 місяців 5 днів, перебування на посадах в органах прокуратури Комунарського району м.Запоріжжя з 07.01.1987 року по 30.06.2000 року 13 років 5 місяців 24 дні та на посаді заступника прокурора Заводського району м.Запоріжжя з 01.07.2000 року по 14.05.2002 року - 1 рік 10 місяців 14 днів були зараховані відповідачем до загального стажу роботи позивача (а.с. 10-16).

На думку позивача, відповідач неправомірно не включив до стажу роботи судді період проходження служби в лавах Радянської армії та періоду служби в органах прокуратури, у звязку з чим він звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % від суддівської винагороди, виходячи лише зі стажу роботи на посадах судді без служби в органах прокуратури та служби в лавах Радянської армії, є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

На момент прийняття Верховною Радою України постанови від 22 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя у відставку спірні правовідносини регулювалися Законом України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

За правилами частини 1 статті 20 цього Закону суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 Закону, має право подати заяву про відставку. Згідно із вимогами статті 135 Закону № 2453-УІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя з 16.05.2002 року.

До набрання чинності Законом України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Згідно з частиною 4 статті 43 Закону № 2862-ХІІ судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (діяла до 01.01.2012 року) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 30.10.1978 року по 06.11.1980 рік перебував на службі в лавах Радянської армії та з 07.01.1987 року по 14.05.2002 року працював в органах прокуратури.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід врахувати службу в лавах Радянської армії та службу в органах прокуратури.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2017 року в адміністративній справі №334/7409/16-а(2а/334/145/17) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук