Справа № 326/157/17(2-а/326/16/2017)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2017 рокусправа № 326/157/17 провадження №2-а/326/16/2017

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області

на постанову Приморського районного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року по справі №326/157/17 (провадження №2-а/326/16/2017) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати незаконними дії відповідача щодо призначення йому довічного щомісячного грошового утримання судді з 04.10.2016 в розмірі 80 % від суми суддівської винагороди, а не у розмірі 82 % від такої суми, та щодо відмови проведення перерахунку такого утримання з грудня 2016 року на підставі довідки про підвищення суддівської винагороди;

поновити порушені права шляхом зобов'язання відповідача зробити відповідні розрахунки та виплату належних сум щомісячного грошового утримання судді у розмірі 82 % від розміру суддівської винагороди з 04.10.2016, виходячи із суми 21750грн., і провести відповідний перерахунок щомісячного щорічного грошового утримання судді з 01.12.2016 виходячи із суми 24000 грн., без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачем неправомірно визначено розмір довічного щомісячного грошового утримання у розмірі 80 % від суми суддівської винагороди, оскільки стаж його роботи, який враховується до стажу роботи на посаді судді, становить 21 рік та 3 місяці, що дає право на призначення довічного щомісячного грошового утримання у розмірі 82 % від суми суддівської винагороди. Крім цього, позивач вказував на неправомірність відмови відповідача у здійсненні перерахунку призначеного грошового утримання у грудні 2016 року у звязку з підвищенням суддівської винагороди працюючим суддям.

Постановою Приморського районного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року адміністративний позов задоволено. Постанова суду мотивована посиланням на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який діяв в редакції на час виникнення у позивача права на відставку, та з огляду на які суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо визначення розміру грошового утримання позивачу, оскільки стаж роботи позивача, який враховується до стажу роботи на посаді судді, дає йому право на отримання щомісячного грошового утримання у розмірі 82 % від суми суддівської винагороди. Крім цього, судом першої інстанції також зроблено висновок про неправомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку призначеного грошового утримання у грудні 2016 року у звязку з підвищенням суддівської винагороди працюючим суддям, оскільки таке право позивача було передбачено Законом і будь-яких обмежень щодо його реалізації не існувало.

Не погодившись із постановою суду, управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм

матеріального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на Закон України «Про судоустрій і статус суддів», №1402-VІІІ від 02.06.2016р. та з огляду на його положення робить висновок про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки суддівської винагороди лише тим суддям, які працювали на посаді судді понад 20 років. Оскільки, позивач працював на посаді судді менше 20 років, то, за позицією відповідача, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розрахунку щомісячного грошового утримання судді у розмірі 82 % від розміру суддівської винагороди. Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на відсутність правових підстав для перерахунку позивачу грошового утримання, у звязку із збільшенням у грудні 2016 року суддівської винагороди, оскільки такий перерахунок повинен бути здійснений з наступного місяця, в якому відбулося підвищення, тобто з 01.01.2017р., а з вказаної, у звязку з із змінами у чинному законодавстві, розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці не може перевищувати 10740,0грн.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що з 27.07.2001р. позивач працював на посаді судді Приморського районного суду Запорізької області.

Згідно з рішенням ОСОБА_2 Юстиції України № 2386/0/15-16 від 19.09.2016 внесено подання до Верховної ОСОБА_2 України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви про відставку. В рішенні зазначено, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 21 рік та 3 місяці, що дає йому право на звільнення з посади судді у відставку.

Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 1600-VIII від 22.09.2016 у зв`язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді Приморського районного суду Запорізької області Булашева Р.Л. (а.с.6).

04.10.2016р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача про призначення довічного грошового утримання судді у відставці.

Протоколом від 12.10.2016 позивачу призначено довічне грошове утримання судді з 04.10.2016р. у розмірі 17 400 грн., що становить 80% від суми суддівської винагороди (заробітку).

В розрахунку стажу вказано, що стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді Приморського районного суду Запорізької області у відставці ОСОБА_1, складається: 1) навчання у Запорізькому державному університеті (1/2 часу навчання) 2 роки 5 місяців, 2) стажист на вакантній посаді помічника прокурора м.Бердянська 11 місяців 24 дня, 3) прокурора 2 роки 9 місяців 24 днів, 4) судді 15 років 2 місяці 6 днів (а.с.38,39,42).

Незгода позивача з визначенням розміру щомісячного довічного грошового утримання, у відсотковому виразі від суми суддівської винагороди, стала однією з підстав звернення з позовом до суду.

Позиція відповідача, в цій частині спірних правовідносин, полягає в наступному. Так, не заперечуючи наявність у позивача стажу, який враховується при визначення права на відставку, 21 рік та 3 місяці, відповідач вказує на те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки суддівської винагороди лише тим суддям, які працювали на посаді судді понад 20 років. Таку позицію відповідач обґрунтовує посиланням на Закон України «Про судоустрій і статус суддів», №1402-VІІІ від 02.06.2016р.

В той же час, Закон №1402-VІІІ від 02.06.2016р. не був чинним під час під час роботи позивача на посаді судді, оскільки набрав чинності з 30.09.2016р., тобто після звільнення позивача у звязку з відставкою (постанова Верховної ОСОБА_2 України (№ 1600-VIII від 22.09.2016).

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що при визначенні стажу, який дає право не відставку та право на отримання довічного грошового утримання, слід керуватися тим законодавством, що діяло на час роботи позивача на посаді судді, оскільки цим законодавством встановлювалися, у тому числі, соціальні гарантії працюючих суддів.

Відповідно абзацу 2 частини 4 статті 43 Закону України №2862 від 15.12.1992 «Про статус суддів» (із змінами та доповненнями), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів в судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів в Державному арбітражі України, ОСОБА_2 арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Указу Президента України №584 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3-1 Постанови КМУ №865 від 03.09.2005 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Закон України №2862 від 15.12.1992 втратив чинність на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», N 2453-VI, 07.07.2010.

В той же час, п.11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України N 2453-VI, 07.07.2010 було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що для визначення стажу роботи позивача, який дає право як на відставку так і на отримання довічного грошового утримання, слід застосовувати законодавство, що діяло на період роботи позивача, та оскільки стаж роботи позивача, який обчислений до вказаного законодавства і який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, становить 21 рік та 3 місяці, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на отримання щомісячного грошового утримання судді у розмірі 82 % від розміру суддівської винагороди з часу призначення, тобто з 04.10.2016р.

Щодо заявлених вимог про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання у звязку із збільшенням суддівської винагороди працюючим суддям у грудні 2016 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 14.02.2016р. позивач звернувся до УПФУ з заявою про перерахунок грошового утримання (а.с.46) у звязку із збільшенням суддівської винагороди працюючим суддям, що підтверджено довідкою ТУ ДСА від 02.12.2016р. (а.с.35).

Листом від 30.12.2016р. №7314/03 УПФУ відмовило у перерахунку розміру грошового утримання з посиланням на те, що такий перерахунок повинен бути здійснений з наступного місяця, в якому відбулося підвищення, тобто з 01.01.2017р., а з вказаної, у звязку з із змінами у чинному законодавстві, розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці не може перевищувати 10740,0грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності відмови УПФУ в перерахунку грошового утримання, з огляду на наступне.

Відповідно до п.23 Прикінцевих та перехідних положень Закон України «Про судоустрій і статус суддів», №1402-VІІІ від 02.06.2016р., до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної ОСОБА_2 України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Частиною третьою статті 141 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010р. (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, зміна грошового утримання працюючого судді є підставою для перерахунку раніш призначеного грошового утримання судді у відставці.

Аналогічні підстави для перерахунку раніш призначеного грошового утримання визначені і у ст.142 №1402-VІІІ від 02.06.2016р.

При цьому, а ні стаття 141 Закону України N 2453-VI, 07.07.2010, а ні стаття 142 Закону України №1402-VІІІ від 02.06.2016р., не містять таких застережень (на які посилається відповідач), як можливість здійснення перерахунку раніш призначеного грошового утримання лише з наступного місяця, в якому відбулися зміни суддівської винагороди працюючих суддів.

Оскільки, на час звернення позивача до УПФУ з заявою про перерахунок грошового утримання не існувало будь-яких обмежень у реалізації такого права, то суд першої інстанції обґрунтованого вказав на неправомірність таких дій відповідача.

При цьому, суд першої інстанції, врахувавши визначені відповідачем підстави для відмови у перерахунку пенсії, а саме запровадження з 01.01.2017р. обмеження розміру довічного грошового утримання, суд першої інстанції обґрунтовано послався на рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016, в якому зазначено: «Конституційний Суд України зауважує, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України). Таким чином, Верховна ОСОБА_2 України, приймаючи Закон № 213, Закон № 911 та вносячи ними зміни до Закону № 2453, порушила частину другу статті 8, частину другу статті 150 Конституції України».

Пославшись на вказані висновки Конституційного Суду України, якими мотивовано неконституційність законодавчих змін в частині, у тому числі, встановлення максимального розміру грошового утримання, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що посилання відповідача на новий нормативний акт - ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, за яким з 01.01.2017 впроваджується максимальний розмір щомісячного грошового утримання судді в 10 740 грн., суперечать нормі ст.126 Конституції України і цьому рішенню КСУ, так як запроваджується повторно правове регулювання, яке КСУ вже визнав неконституційним. Застосування такого правового регулювання буде прямим порушенням принципу верховенства права, порушення конституційних прав громадян, про що вже зазначалося у рішенні Конституційного Суду України.

Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1, ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року по справі №326/157/17 (провадження №2-а/326/16/2017) без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 26.04.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк