Справа № 825/2418/16
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2017 року Чернігів Справа № 825/2418/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., суддів Житняк Л.О., Д'якова В.І., за участі секретаря Терехової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовом ОСОБА_1

до 1.Державного агентства рибного господарства України

2.Ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області

про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення,

поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час

вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

28.12.2016 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до суду з адміністративним позовом до 1.Державного агентства рибного господарства України, 2.Ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України № 85 ТО від 29 листопада 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1»;

- зобов'язати Державне агентство рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області;

- стягнути з ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ліквідація юридичної особи, де працював позивач, фактично не відбулася, так як було покладено функції і завдання ліквідованого органу на інший орган, а тому вважає, що процедура його звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, зауважив, що законодавцем встановлено необхідність пропозиції роботи на тому ж підприємстві, однак відповідачем не дотримано щодо позивача встановленої вимоги.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в резолютивній частині позову просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області надав заяву у якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.08.2009 обіймав посаду начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Чернігівській області; з 13.09.2012 відповідно п.5 ст.36 КЗпП України переведений до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області; з 14.09.2012, відповідно до наказу № 1270, призначений на посаду начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області (трудова книжка Серії НОМЕР_1).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2016 року №86) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держрибагентства за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 постанови), правонаступником майна територіальних органів Держрибагентства, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Держрибагентство (пункт 3 постанови).

30 листопада 2015 року Державним агенством рибного господарства України прийнято наказ № 369 «Про ліквідацію територіальних органів Держрибагентства України», яким, крім іншого, передбачено: ліквідувати до кінця 2015 року як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства України згідно з Додатком №1 (п.1); утворити комісії з ліквідації територіальних органів Державного агентства рибного господарства України та затвердити голів комісій (п.2), в тому числі і Комісію з ліквідації Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області; затвердити орієнтовний план заходів, пов'язаних із ліквідацією територіальних органів Державного агентства рибного господарства України (п.3); попередити начальників та заступників начальників територіальних органів про наступне вивільнення у зв'язку із ліквідацією територіальних органів Державного агентства рибного господарства України (п.4) (а.с. 35).

Позивача ознайомлено з попередженням про його подальше вивільнення від 02 грудня 2015 року, що підтверджується наказом від 30 листопада 2015 року № 369 (а.с. 17) та не заперечується позивачем.

29 листопада 2016 року згідно наказу № 85-ТО ОСОБА_1 звільнений з посади начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області у зв'язку з ліквідацією Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області як юридичної особи публічного права відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 17).

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, до 29 листопада 2016 року ОСОБА_1 обіймав посаду начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Чернігівській області.

Судом встановлено, що Чернігіврибоохорона, територіальний орган Держрибагентства, була утворена як юридична особа публічного права (Постанова КМУ № 1263 від 07.12.2011).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Чернігіврибоохорона, на момент розгляду справи у суді, перебуває у стані припинення у зв'язку з ліквідацією.

Законодавством України визначено, що у разі реорганізації юридичних осіб до правонаступників переходять права та обов'язки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2016 року №86) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства за переліком згідно з додатком 1 (п.1 постанови).

Також, постановою передбачено погодження з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо утворення територіальних органів Державного агентства рибного господарства як структурних підрозділів апарату Агентства за переліком згідно з додатком №2 (п.2 постанови) та установлено, що правонаступником майна територіальних органів Державного агентства рибного господарства, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є зазначене Агентство (пункт 3 постанови).

Таким чином, Держрибагентство не є правонаступником прав та обов'язків ліквідованих юридичних осіб (територіальних органів).

Відповідно до ч.1 статі 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов'язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації.

У пункті 6 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 зазначено, що права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 ліквідується не сам орган державної влади, а його територіальні органи. Крім того, територіальні органи виконували частину делегованих Держрибагентством функцій і в зв'язку з ліквідацією, функції Чернігіврибоохорони не передаються жодному органу.

Отже, суд визнає посилання ОСОБА_1 на те, що Чернігіврибоохорона реорганізується і її функції переходять до новоутвореного органу такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КЗпП, останній регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих.

Як зазначено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясовувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання - чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене статтею 42 цього Кодексу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Позивача ознайомлено з попередженням про його подальше вивільнення від 02 грудня 2015 року. При цьому, судом встановлено, що на адресу ОСОБА_1 Держрибагенством був направлений лист від 28.10.2016 № 1-12.1-16/5670-16 з пропозицією вакантної посади головного спеціаліста Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів в Державному агентстві рибного господарства України (а.с. 14, 15).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 пропозицію вакантної посади головного спеціаліста Сектору адміністративних послуг та дозвільних документів в Державному агентстві рибного господарства України від відповідача не прийняв.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень позивача щодо порушення відповідачем порядку його звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП, оскільки ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу, яку він міг обіймати у відповідних створених територіальних органах Державного рибного агентства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 894 від 30 вересня 2015 року.

Оцінивши наявні у справі докази у їх взаємному зв'язку, суд дійшов висновку, що відповідачами не було порушено прав позивача при прийнятті рішення щодо звільнення позивача з урахуванням всіх критеріїв, визначених у ч. 3 ст. 2 КАС України, що виключає правові підстави для поновлення позивача на посаді.

Враховуючи, що під час розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про правомірність прийняття наказу про звільнення позивача, позовні вимоги про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представників відповідачів суд дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно положень ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 41, 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Ю.О. Скалозуб

Судді: Л.О. Житняк

В.І. Дяков