Справа № 820/1100/17
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 квітня 2017 р. № 820/1100/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Апеляційного суду Харківської області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України
провизнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просить суд:

- визнати відмову Апеляційного суду Харківської області у розрахунку та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при виході у відставку неправомірною, а право - порушеним;

- зобов'язати Апеляційний суд Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді;

- стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Верховної ради України від 08.09.2016 р. №1515-VІІІ його звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Апеляційного суду Харківської області №04-03/80-ос від 19.09.2016 р. ОСОБА_1 відрахована зі штату суду. На час звільнення стаж позивача на посаді судді, який дає права на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці становив 23 роки 05 місяців 16 днів.

10.02.2017 року позивач звернувся до Апеляційного суду Харківської області з заявою про виплату вихідної допомоги, відповідно до вимог ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Однак, листом №03-55/2568 від 14.02.2017 р. відповідач відмовив у виплаті вихідної допомоги з посиланням на втрату чинності, на підставі ЗУ "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" ст. 136 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", припинення фінансування Державною судовою адміністрацією України по даному виду нарахувань, а також запропоновано звернутися для вирішення вказаного питання до ДСА України.

Позивач вважає відмову відповідача в нарахуванні та виплаті вихідної допомоги при виході у відставку протиправною, такою, що не відповідають вимогам Конституції України, Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 15.12.1992 року та в редакції 01.04.2014 року, у зв'язку з чим звернувся за відновленням свої прав до суду.

У судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України, в позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач - Апеляційний суд Харківської області, у судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України, у письмових запереченнях просив суд розглядати справу без участі представника.

У письмових запереченнях на позов (а.с.47-49) вказав, що не погоджується з доводами та вимогами, викладеними в адміністративному позові, оскільки на час звільнення позивача з посади суддів Апеляційного суду Харківської області був чинний Закон України "Про судоустрій і статус суддів", в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги за останньою посадою. Крім того, відповідач як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, починаючи з 01.04.2014 року не отримував відповідного цільового фінансування від головного розпорядника бюджетних коштів, яким є Державна судова адміністрація України. Таким чином у відповідача не має правових підстав для нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги, а тому просив суд прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник Державної судової адміністрації України ОСОБА_2 прибув у судове засідання, надав суду письмові заперечення (а.с.43-45) правова позиція яких повністю співпадає з позицією відповідача, а також зазначив, що вихідна допомоги у зв'язку з відставкою за своєю правовою природою є разовою формою матеріальної винагороди, не є постійним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійний характер, отже виключення статті 136 ЗУ "Про судоустрій та статус суддів" не є звуженням чи порушенням конституційних прав позивача. За таких підстав представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа - Державна Казначейська служба України, в судове засідання повноважного представника не направила, про дату, час і місце судового засідання повідомлена судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України. Правом надати письмові заперечення си пояснення не скористався, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надсилав.

Оскільки визначене ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, і дотримання вказаного завдання є обовязковим в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, то з огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1, з 29 березня 1993 року по 19 жовтня 1999 року працювала на посаді судді Гайсинського районного суду Вінницької області, з 241 жовтня 1999 року по 31 березня 2004 року - суддею Хмельницького міського суду Хмельницької області, а з 05 квітня 2004 року - на посаді судді Апеляційного суду Харківської області (а.с.33).

08 вересня 2016 року постановою Верховної ОСОБА_1 України, відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, у зв'язку із подачею заяви про відставку звільнено суддю Апеляційного суду Харківської області Снігерьову Раїсу Іванівну (а.с. 17-28).

Наказом Апеляційного суду Харківської області від 19.09.2016 року №04-03/80-ос, відповідно до постанови Верховної ОСОБА_1 України "Про звільнення суддів" від 08 вересня 2016 року №1515-VIII, (а.с.29) суддю Снігерьову Раїсу Іванівну відраховано зі штату вищезазначеного суду.

10 лютого 2017 року позивач звернувся до Апеляційного суду Харківський області із заявою про виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних неоподатковуваних заробітних плат за останньою посадою відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". (а.с.30).

Листом від 14.02.2017 року №03-55/2568 відповідач повідомив позивача, що на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII виключено норму ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" про виплату суддям при виході у відставку вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. У зв'язку з припиненням дії ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" фінансування видатків по даному виду нарахувань по КЕКВ 2110 "Оплата праці" з 01 квітня 2014 року Державною судовою адміністрацією України не здійснюється, додаткові кошти для виплати вихідної допомоги суддям, які вийшли у відставку з 01.04.2014 року по теперішній час суду не виділяються. Також зазначено, що Апеляційний суд Харківської області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, якому затверджує кошти на відповідний рік і додатково призначає головний розпорядник бюджетних коштів - Державна судова адміністрація України, у зв'язку з чим позивачу запропоновано звернутися для вирішення питання щодо нарахування та виплати вихідної допомоги до Державної судової адміністрації України. (а.с. 31).

Позивач не погоджуючись з відмовою відповідача в нарахуванні та виплаті вихідної допомоги звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені відповідачем в основу спірних дій відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне:

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд доходить наступних висновків.

Статтею 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

В статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі по тексту - Закон України №2453-VI) зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Згідно пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, суддя звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до вимог частини першої статті 136 Закону України №2453-VI (в редакції Закону України від 02 грудня 2010 року №2756-VI), судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У рішенні Конституційного Суду України за №10-рп/2013 від 19 листопада 2013 року (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України статей103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII Прикінцеві положення, абзацу 4 пункту 3, абзацу 4 пункту 5 розділу XIIІ Перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів) чітко та безальтернативно зазначено, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканості, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

З врахуванням викладеного, суд звертає особливу увагу на зміст рішення Конституційного Суду України за №1-2/2013 від 03 червня 2013 року (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України в частині відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), в якому Конституційний Суд України вказав, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості.

Конституційний Суд України також акцентував свою увагу на тому, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізовуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізовувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене статтею 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Аналогічна позиція викладена в рішенні ОСОБА_1 суддів України №6 від 05 лютого 2015 року, де зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді, як під час здійснення ним своїх повноважень, так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Разом з тим, в цьому рішенні, при розгляді питання гарантій незалежності суддів, їх правового статусу, матеріального та соціального забезпечення, посилаючись на рішення Конституційного Суду України, ОСОБА_1 суддів України вказала про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно матеріального та соціального забезпечення.

Отже, належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів, в тому числі й виплата вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, забезпечення гідного статусу життєвого рівня суддів є обов'язком держави, оскільки суддя, відповідно до статті 127 Конституції України, перебуваючи на суддівській посаді був обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема: обіймати оплачувані посади по сумісництву, виконувати будь-яку іншу оплачувану роботу чи входити до правлінь комерційно-господарських чи фінансових товариств.

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, при цьому законодавець не може виокремлювати певну категорію суддів у відставці, які не мають права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку з підстав, не пов'язаних із статусом судді, а у зв'язку прийняттям законів які погіршують раніше надане їм право та гарантії реалізації такого. Таке законодавче регулювання суперечить меті встановлення конституційної гарантії матеріального забезпечення суддів, як елемента їх незалежності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що незалежно від дати подачі позивачем заяви про вихід у відставку та прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення його у зв'язку з виходом у відставку, він має право на одержання вихідної допомоги.

Судовим розглядом встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 23 роки 05 місяців 16 днів. (а.с.16).

Отже і право на вихід у відставку з виплатою вихідної допомоги і щомісячного довічного грошового утримання позивач набула під час дії ч. 3 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862 -XII, а в подальшому і ч. 1 ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ .

Таким чином, Апеляційним судом Харківської області безпідставно відмовлено в нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку із відставкою.

Відповідно до частини першої та другої статті 145 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України, розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня є в даному випадку Апеляційний суд Харківської області.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача є саме зобов'язання Апеляційного суду Харківської області нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Апеляційного суду Харківської області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Апеляційного суду Харківської області у розрахунку та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при виході у відставку.

Зобов'язати Апеляційний суд Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, а саме за 35 повних років.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Апеляційного суду Харківської області (61001, м.Харків, м-н Героїв Небесної Сотні, буд.36, ).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Панченко