Справа № 823/408/17
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року справа № 823/408/17 м. Черкаси

12 год. 10 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря: Цаплі І.Ю.,

представника відповідача ОСОБА_1 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобовязання вчинити дії,

встановив:

14.03.2017 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру в Черкаській області (далі відповідач), я якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене листом від 16.09.2016 №7883/6-16, про відмову у затвердженні позивачці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність із земель державної власності, площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адмінмежах Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за межами населеного пункту;

2) зобовязати відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 02.09.2016 (вх.№17018/0/5-16-СГ) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність із земель державної власності, площею 2,0000 га (кадастровий номер :04:000:3904), для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адмінмежах Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства.

Позов мотивований тим, що відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки в оренду у звязку з тим, що проект землеустрою, розроблений всупереч наказу від 24.07.2014 « 23-2281/14-14-СГ, а саме картографічні матеріали з визначеними на них контурами місця розташування земельної ділянки, яку має намір отримати у власність позивач, не відповідають графічним матеріалам розташування земельної ділянки вказаної в наказі про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Однак дані обставини не відповідають дійсності, а тому відмова викладена в листі від 16.09.2016 №7883/6-16 є невмотивованою та протиправною.

Представник позивача адміністративний позов просив задовольнити повністю та справу розглянути без його участі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зокрема зазначив, що позивачем до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,0000 га додано викопіювання з бажаним місцем розташування земельної ділянки. Наказом ОСОБА_3 управління від 24.07.2014 №23-2281/14-14-СГ позивачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Під час розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 управлінням встановлено, що позивач зробив проект землеустрою на іншу земельну ділянку, а не на ту на яку надано дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що наказом ОСОБА_3 управління Держземагентства у Черкаській області № 23-2281/14-14-СГ від 24.07.2014 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у власність, розташованої в адмінмежах Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за межами населеного пункту; орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Приватним підприємством Землемір розроблений проект землеустрою щодо відведення позивачеві вказаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, на підставі якого 22.04.2016 відділом Держгеокадастру у Чорнобаївському районі Черкаської області внесені відповідні відомості в державний земельний кадастр щодо реєстрації цієї земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера :04:000:3904.

Вказаний проект землеустрою погоджено відділом Держгеокадастру у Чорнобаївському районі Черкаської області, що підтверджується відповідним висновком від 21.04.2016 №583.

09 червня 2016 року в.о. начальника ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області затверджений висновок державної експертизи землевпорядної документації, згідно з яким представлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у власність площею 2,0000 га гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адмінмежах Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за межами населеного пункту, відповідає вимогам земельного законодавства та діючих нормативно-методичних документів, встановленим нормам і правилам та оцінюється позитивно; зауваження до землевпорядної документації відсутні.

02 вересня 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області.

ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16.09.2016 №7883/6-16 позивача повідомлено, що проект землеустрою, поданий на затвердження до ОСОБА_3 управління, розроблений всупереч наказу ГУ Держземагентства у Черкаській області від 24.07.2014 №23-2278/14-14-СГ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: картографічні матеріали з визначеними на них контурами місця розташування земельної ділянки, яку ОСОБА_2 має намір отримати у власність не відповідають графічним матеріалам розташування земельної ділянки, вказаної в наказі про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Тобто, проект розроблений на дві різні земельні ділянки.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України 28 червня 1996 року, Земельним кодексом України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1, частини 2, пункту а 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (ст. 121 Земельного кодексу України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 вказаного кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян субєктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частина 8 вказаної статті передбачає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 186-1 Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обовязковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Частина 6 вказаної статті передбачає, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обовязковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Відповідно до частини 9 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Судом встановлено, що позивачем до клопотання від 28.03.2014 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,0000 га додано викопіювання з плану адміністративних меж Великобурімської сільської ради із нанесенням меж земельної ділянки державної власності орієнтовною площею 2,000 га, яка планується для передачі в приватну власність гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства (а.с.13 зворот).

Судом досліджений оригінал справи №03-01-06 том 104 «Накази щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення та документи до них» наданий представником відповідача та встановлено, що наказом №23-2278/14-14-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В подальшому, позивач надала заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 управлінням до якої додано графічний матеріал бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с.64). Суд зазначає, що позивач розробив проект землеустрою на різні земельні ділянки, що підтверджується матеріалами справи та пояснення представника відповідача у судовому засіданні.

Крім того, із дослідженого оригіналу справи №03-01-06 том 104 «Накази щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення та документи до них», копії якої приєднані до матеріалів даної справи, судом встановлено, що наказом ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-2227/14-14-СГ від 24.07.2016 ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га сільськогосподарського призначення державної власності у власність, розташованої в адміністративних межах Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за межами населеного пункту (а.с.37).

Згідно наказу ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-2279/14-14-СГ від 24.07.2016 ОСОБА_6 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га сільськогосподарського призначення державної власності у власність, розташованої в адміністративних межах Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за межами населеного пункту (а.с.44).

Також, наказом ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-2280/14-14-СГ від 24.07.2016 ОСОБА_7 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га сільськогосподарського призначення державної власності у власність, розташованої в адміністративних межах Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за межами населеного пункту (а.с.51).

При цьому суд звертає увагу, що згідно доданих до заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою графічних матеріалів місце розташування земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_2, співпадає з місцем розташування земельної ділянки, на яку претендують ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Таким чином під час судового розгляду справи судом встановлено, що картографічні матеріали в проекті землеустрою з визначеними на них контурами місця розташування спірної земельної ділянки, яку ОСОБА_2 має намір отримати у власність і на яку подала заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не відповідають графічним матеріалам розташування земельної ділянки, вказаної в наказі про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням встановлених обставин справи та меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області діяло в межах повноважень, встановлених законом, а позивач, в свою чергу, не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Правила ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не застосовуються, оскільки позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлено 24 квітня 2017 року