Справа № 804/158/17
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2017 р. Справа № 804/158/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1,
секретаря судового засіданняОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправним рішення, визнання протиправними дій, поновлення на посаді,
10 січня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ про:
- визнання рішення ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, оформленого наказом №268ос від 21.11.2016 про направлення підполковника поліції ОСОБА_3 у розпорядження Національної поліції України протиправним;
- визнання протиправними дії посадових осіб Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ щодо затвердження «Висновку за результатами службового розслідування, проведеного за фактом порушення встановленого порядку виїзду за межі гарнізону завідувачем кафедри кримінального процесу підполковником поліції ОСОБА_3 від 17.10.2016», як такі, що не відповідають підпункту 8.4 Розділу VІІІ Дисциплінарного статуту ОВС України;
- визнання протиправними дії відповідача, які зазначені у «Висновку за результатами службового розслідування, проведеного за фактом порушення встановленого порядку виїзду за межі гарнізону завідувачем кафедри кримінального процесу підполковником поліції ОСОБА_3 від 17.10.2016» щодо встановлення дисциплінарного проступку, як неодноразове нехтування вимог наказу МВС України від 16.03.2007 №81, ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, проявлену нещирість під час службового розслідування завідувача кафедри кримінального процесу підполковника поліції ОСОБА_3;
- поновлення підполковника поліції ОСОБА_3 на посаді завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходить службу в органах поліції та був відряджений до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ для зайняття науково-викладацькою діяльністю та обіймав посаду завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, з 01.09.2012.
21 листопада 2016 року позивача ознайомлено з витягом з наказу ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 21.11.2016 № 268 ос «По особовому складу», відповідно до якого підполковника поліції ОСОБА_3, завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування направлено у розпорядження Національної поліції України, з 21.11.2016. У той же день позивача ознайомлено з висновками службового розслідування, проведеного за фактом порушення встановленого порядку виїзду за межі гарнізону завідувачем кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування підполковником поліції ОСОБА_3 Під час вказаного службового розслідування встановлено, що позивач протиправно, без повідомлення керівництва покинув межі гарнізону.
Позивач зазначив, що на час проведення службового розслідування останній проходив лікування в лікувальному закладі на території м. Запоріжжя. До того ж, поняття «гарнізон» може бути застосовано лише до осіб, які проходять військову службу, а територіальні межі гарнізону взагалі не регламентовані жодним нормативно - правовим актом. Позивач вказав, що висновки службового розслідування не відповідають дійсності, а звільнення позивача з займаної посади завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ відбулося без достатніх на те правових підстав, а тому є протиправним. Позивач зазначив, що і сам наказ ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №268 ос від 21.11.2016 про направлення підполковника поліції ОСОБА_3 завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування у розпорядження Національної поліції України є незаконним та необґрунтованим, оскільки взагалі не містить підстави для звільнення позивача з посади.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 відкрито провадження у справі №804/158/17 та призначено її до розгляду на 26.01.2017. Останнє судове засідання відбулося 14.04.2017.
Відповідач надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що ОСОБА_3 працював у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ (далі - ДДУВС) як поліцейський, відряджений до іншої державної установи - навчального закладу зі специфічними умовами навчання, який підпорядковується МВС України із залишенням на службі в Національній поліції України.
Як передбачено п. 6 ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію», звільнення з посади відрядженого поліцейського здійснюється за рішенням керівника відповідної установи з подальшим направленням їх у розпорядження поліції. Правовий статус «перебування у розпорядженні» регламентовано ст. 67 вказаного Закону, згідно якої повернення поліцейських, які відповідно до закону були відряджені (прикомандировані) до Верховної ОСОБА_5 України, Верховної ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, інших органів державної влади (закладів, установ) або органів місцевого самоврядування на час виконання відповідних повноважень на постійній основі із залишенням їх на службі в поліції. Цією ж статтею передбачено, що поліцейські звільняються з посад та зараховуються у розпорядження наказами керівників, уповноважених призначати на такі посади. Вони продовжують проходити службу згідно з законом відповідно до тимчасових функціональних обов'язків, визначених керівниками з урахуванням попереднього досвіду, рівня знань.
Таким чином, після направлення у розпорядження Національної поліції України ОСОБА_3 продовжує проходити службу в Національній поліції відповідно до висловленого їм бажання (рапорт від 06.11.15).
Закон України «Про Національну поліцію» не передбачає особливих умов або настання підстав, за яких керівником державної установи, до якої було відряджено поліцейського, приймається рішення про направлення його у розпорядження Національної поліції. Це виключно рішення керівника такої установи.
У відповідності до п. 4.4.1. наказу МВС України від 14.02.2008 № 62 «Про вищі навчальні заклади МВС» безпосереднє управління діяльністю ВНЗ здійснює ректор, саме який є відповідальним перед МВС за виконання покладених на ВНЗ завдань, стан навчально-виховної, методичної і наукової діяльності. Організація навчальної, методичної, наукової та виховної роботи у ВНЗ є прямим обов'язком ректора.
Відповідач вказав, що за результатами проведення перевірок окремих напрямків діяльності кафедри кримінального процесу у 2015 - 2016 рр., встановлено численні зауваження щодо роботи кафедри вцілому та ОСОБА_3, як науково-педагогічного працівника, що підтверджується довідками відділу організації наукової роботи, навчально - методичного відділу, кадрового забезпечення. Згідно наданої начальником факультету (безпосереднім керівником) характеристики, за час роботи у ДДУВС ОСОБА_3 зарекомендував себе посередньо, навчальне навантаження виконував не в повному обсязі (з різних причин - хвороби, відрядження, особисті причини). Відтак, наукова, методична та організаційно-кадрова робота ОСОБА_3 на кафедрі, яку він очолював, проводилася на незадовільно низькому рівні. Означені факти стали підставою для формування оцінки стану навчально - виховної, методичної і наукової діяльності позивача на посаді керівника профільної кафедри навчального закладу, саме у звязку з чим 21.11.16 на підставі наказу ДДУВС №268 о/с підполковника ОСОБА_3 було направлено у розпорядження Національної поліції України відповідно до п. 6 ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію».
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, ОСОБА_3 з 15.08.1997 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ.
З 01.11.2005 розпочав викладацьку діяльність у Запорізькому юридичному інституті МВС України.
З 01.06.2006 розпочав роботу у структурному підрозділі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ Запорізькому юридичному інституті Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ.
З 01.09.2010 по 01.09.2012 - доцент кафедри кримінального процесу факультету з підготовки слідчих Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ.
З 01.09.2012 - начальник кафедри кримінального процесу факультету з підготовки слідчих Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ.
З 26.07.2013 по 06.11.2015 - начальник кафедри кримінального процесу факультету з підготовки слідчих Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ.
З 26.07.2013 по 06.11.2015 - начальник кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства ДДУВС.
З 07.11.2015 по 12.02.2016 - завідувач кафедри кримінального процесу факультету №3 ДДУВС.
З 12.02.2016 ОСОБА_3 прийнятий на службу в органи Національної поліції України.
З 12.02.2016 по 21.11.2016 працював на посаді завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування.
21.11.2016 на підставі наказу ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №268 ос «По особовому складу» підполковника поліції ОСОБА_3 направлено у розпорядження Національної поліції України, звільнивши з посади завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування, з 21 листопада 2016 року.
Окрім того, 21.11.2016 ОСОБА_3 ознайомлено з матеріалами службового розслідування, проведеного за фактом виїзду позивача за межі гарнізону без отримання дозволу керівництва.
Зі змісту тексту висновку за результатами службового розслідування, проведеного за фактом порушення встановленого порядку виїзду за межі гарнізону завідувачем кафедри кримінального процесу підполковником поліції ОСОБА_3, затвердженого ректором ДДУВС ОСОБА_6 17.10.2016, встановлено, що за рапортом позивача наказом ДДУВС від 05.07.2016 №149 ос позивачу надано чергову відпустку з 18.07.2016 по 30.08.2016. Після закінчення відпустки позивач на роботу не прибув, у телефонному режимі повідомив декана факультету фахівців для органів досудового розслідування полковника поліції ОСОБА_7 про перебування на лікарняному, у звязку із лікуванням у закладі охорони здоровя у Запорізькій області. При цьому, дозвіл на виїзд за межі гарнізону ОСОБА_3 не надавався.
За наслідками проведеного службового розслідування комісією запропоновано, зокрема, за неодноразове нехтування вимог наказу МВС України від 16.03.2007 № 81, ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, проявлену нещирість під час службового розслідування завідувача кафедри кримінального процесу підполковника поліції ОСОБА_3 притягнути до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи, що останній перебуває на лікарняному, запропоновано розглянути питання про притягнення до відповідальності після виходу на роботу; відповідно до п.6 ст.71 Закону України «Про Національну поліцію» направити підполковника ОСОБА_3 в розпорядження Національної поліції України, після виходу з лікарняного.
Як встановлено судом, позивач як під час знаходження у відпустці, так і після неї, у період з 30.08.2016 по 05.09.2016, знаходився на лікуванні в ДУ «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Запорізькій області». З 06.09.2016 по 19.09.2016 ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у КЗ «Центральна лікарня Комунарівського району» (м. Запоріжжя), з 20.09.2016 перебував на лікуванні КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької міської ради.
З огляду на те, що позивачем не подавався рапорт для отримання дозволу для виїзду за межі гарнізону та, відповідно, такий дозвіл не отримувався позивачем, за доводами відповідача, підполковником поліції ОСОБА_3 порушено вимоги п. 3.19 Наказу МВС України від 16.03.2007 №81 «Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, повязаних із загибеллю й травмуванням особового складу».
Відповідно до п. 3.19 наказу МВС України від 16.03.2007 №81, начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, ректорам та проректорам вищих навчальних закладів наказано забезпечити проведення керівниками міськрайлінорганів інструктажів з працівниками, які відбувають у відрядження на службовому автотранспорті. Категорично заборонити виїзди працівників за межі гарнізону без дозволу безпосередніх начальників. При наданні дозволу на такий виїзд проводити всебічний інструктаж працівника щодо правил поведінки в побуті, громадських місцях, безумовного дотримання Правил дорожнього руху.
Проте, суд зазначає, що означений наказ МВС України від 16.03.2007 №81 регламентував поведінку працівників органів внутрішніх справ, які проходили службу в міліції.
Статтею 1 Закону України «Про міліцію» визначалося, що міліція в Україні державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
У відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Саме визначення поняття гарнізону закріплено у Статуті гарнізонної та вартової служб Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №550-XIV.
У відповідності до п.1 та п.3 вказаного Статуту військові частини, штаби, організації, установи та військово-навчальні заклади (далі - військові частини) Збройних Сил України, розташовані постійно чи тимчасово в населеному пункті (пунктах) або поза ним (ними), становлять гарнізон.
До складу гарнізону також входять військові частини Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.
Межі гарнізону та зони відповідальності визначаються наказом командувача військ оперативного командування, а в місті Києві - наказом Міністра оборони України. Межі гарнізону мають бути добре відомі всьому особовому складу гарнізону.
Сфера дії цього Статуту поширюється на організацію і порядок несення гарнізонної та вартової служб, права і обов'язки посадових осіб гарнізону та військовослужбовців, які залучаються для несення цих служб.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Як встановлено п.4 Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Пунктом 9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».
З огляду на вищенаведені норми чинного законодавства, суд відзначає, що на поліцейських не поширюється дія Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України. Більш того, поняття гарнізону, яке може бути застосовано для проходження служби в поліції, жодним чинним нормативно-правовим актом не врегульовано.
Суд зауважує, що під час судового розгляду представник відповідача не зміг пояснити суду, чим встановлюються межі гарнізону для органів поліції та які територіальні межі такий гарнізон має.
З урахуванням наведеного, факти порушення позивачем порядку виїзду за межі гарнізону під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження.
У той же час позовні вимоги про визнання протиправними дій посадових осіб Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ щодо затвердження «Висновку за результатами службового розслідування, проведеного за фактом порушення встановленого порядку виїзду за межі гарнізону завідувачем кафедри кримінального процесу підполковником поліції ОСОБА_3 від 17.10.2016», як такі, що не відповідають підпункту 8.4 Розділу VІІІ Дисциплінарного статуту ОВС України та визнання протиправними дій відповідача, які зазначені у «Висновку за результатами службового розслідування, проведеного за фактом порушення встановленого порядку виїзду за межі гарнізону завідувачем кафедри кримінального процесу підполковником поліції ОСОБА_3 від 17.10.2016» щодо встановлення дисциплінарного проступку, як неодноразове нехтування вимог наказу МВС України від 16.03.2007 №81, ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, проявлену нещирість під час службового розслідування завідувача кафедри кримінального процесу підполковника поліції ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, з урахуванням такого.
Судом встановлено, що вказані позовні вимоги фактично зводяться до незгоди позивача із висновками, зробленими за фактом проведеного службового розслідування.
Відповідно до вимог ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України), предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.
Процедура проведення службового розслідування за своєю правовою суттю засвідчує лише факти виявлених порушень, у свою чергу висновки, викладені у висновку за результатами службового розслідування, проведеного за фактом порушення встановленого порядку виїзду за межі гарнізону завідувачем кафедри кримінального процесу підполковником поліції ОСОБА_3, затвердженого ректором ДДУВС ОСОБА_6 17.10.2016, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки мають лише рекомендаційний характер і є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана для застосування дисциплінарного стягнення до працівника поліції та не містить волевиявлення самого орану щодо зафіксованих в ньому обставин. Таким чином, оскаржені дії відповідача не впливають на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків позивача..
До того ж, згідно з поясненнями представника відповідача, означений висновок службового розслідування, проведеного за фактом порушення встановленого порядку виїзду за межі гарнізону завідувачем кафедри кримінального процесу підполковником поліції ОСОБА_3, затверджений ректором ДДУВС ОСОБА_6 17.10.2016, жодним чином не вплинув на звільнення ОСОБА_3 із займаної посади, оскільки має лише рекомендаційних характер.
Представник відповідача зазначив, що на звільнення позивача з посади завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування вплинули незадовільні результати його службової діяльності на займаній посаді, на підтвердження чого надані відповідні довідки, а саме: довідка про стан проведення наукової роботи кафедрою кримінального процесу у 2015 та 2016 роках, складена начальником відділу організації наукової роботи ОСОБА_8; довідка про виконання навчальної роботи к.ю.н. доцентом ОСОБА_3, складена начальником навчально методичного відділу ОСОБА_9 від 22.02.2017; доповідна записка про результати складання заліків зі службової підготовки завідувачем кафедри кримінального процесу ОСОБА_3, складена провідним фахівцем відділу кадрового забезпечення ОСОБА_5 від 24.02.2017, доповідна записка про результати перевірки кафедри кримінального процесу факультету № 3 з питань організації виховної роботи, дотримання дисципліни і законності, професійної підготовки, транспортної дисципліни та післядипломної освіти, складена заступником начальника відділу кадрового забезпечення ОСОБА_10 17.06.2016.
Дослідивши надані до суду документи, судом встановлено, що вони складені вже після звільнення позивача (з 21.11.2016) з посади завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування, отже, не відповідають вимогам належності та допустимості доказів, встановлених ст. 69 та ст. 70 КАС України, не могли бути враховані відповідачем під час звільнення його з посади, а тому оцінюються судом критично.
Більш того, в матеріалах справи міститься інша за змістом доповідна записка від 17.06.2016 про результати перевірки кафедри кримінального процесу факультету №3 з питань організації виховної роботи, дотримання дисципліни і законності, професіональної підготовки, транспортної дисципліни та післядипломної освіти, складена заступником начальника відділу кадрового забезпечення полковником поліції ОСОБА_10, зі змісту якої встановлено, що за наслідками проведеної перевірки стан організації виховної роботи, дотримання дисципліни і законності, професіональної підготовки, транспортної дисципліни та післядипломної освіти на кафедрі кримінального процесу факультету №3 визнано задовільним.
Як видно з послужного списку ОСОБА_3, з 01.06.2006 по 01.09.2010 рр. позивач працював на кафедрі кримінального процесу Запорізького юридичного інституту у складі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, а з 01.09.2010 по 21.11.2016 рр. безпосередньо на кафедрі кримінального процесу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. Судом зясовано та матеріалами справи підтверджено, що за вказаний період відсутні будь-які докази проведення службової перевірки щодо неналежного виконання позивачем своєї наукової, викладацької або службової діяльності.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з положень частин 2 та 6 ст.71 КАС України, в частині покладання обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову та того, що якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.
Суд зазначає, що факти, на які посилається відповідач, на підтвердження невідповідності позивача займаній посаді, підлягають доведенню у встановленому порядку, однак доказів притягнення позивача до відповідальності за означеними фактами суду не надано, відсутні в матеріалах справи також докази, які б свідчили про недотримання норм поведінки, професійно - етичних норм, відсутності професіоналізму у ОСОБА_3
Натомість, суд враховує те, що в матеріалах справи містяться матеріали щодо професійної, наукової та фахової діяльності ОСОБА_3 (а.с.119 - а.с.166, т.1), відповідно до яких встановлено, що окрім науково-педагогічної діяльності та керівництва кафедрою кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування ДДУАС, ОСОБА_3 приймав участь в наукових та науково-практичних заходах, надавав пропозиції до обговорюваних проектів законів, розробляв зразки процесуальних документів.
Під час судового розгляду судом досліджено оскаржений наказ ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №268 ос від 21.11.2016 про направлення підполковника поліції ОСОБА_3 у розпорядження Національної поліції України та витяг з означеного наказу, який надано позивачу при звільненні та встановлено, що вказані документи є різними за своїм змістом.
Так, із тексту примірника наказу від 21.11.2016 №268 ос «По особовому складу», наданого представником відповідача, вбачається, що підполковника поліції ОСОБА_3 (М-089277), відповідно до п.6 ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію» направлено у розпорядження Національної поліції України, звільнивши з посади завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування, 21.11.2016, у той же час у витязі з цього ж наказу, відсутня інформація про звільнення ОСОБА_3 Згідно тексту витягу з наказу від 21.11.2016 №268 ос, який надано позивачу, відповідно до п.6 ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції ОСОБА_3 (М-089277) завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування направлено у розпорядження Національної поліції України з 21.11.2016, без зазначення про його звільнення з посади.
Окрім того, у судовому засіданні судом оглянуті матеріали особової справи підполковника поліції ОСОБА_3 та встановлено, що в оригіналі послужного списку позивача запис датований 21.11.2016, що стосується направлення позивача у розпорядження Національної поліції України з 21.11.2016, містить дописку, яка складається зі слів «звільнити з посади завідуючого кафедри кримінального процесу», котра зроблена іншою кульковою ручкою.
У відповідності до положень ч. 1 та ч. 6 ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські за їхньою згодою можуть бути відряджені до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України.
Звільнення з посад відряджених поліцейських здійснюється за рішенням керівника державного органу, установи, організації з подальшим направленням їх у розпорядження поліції.
За позицією відповідача, положення частини 6 статті 71 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачають надання будь-якого обґрунтування для звільнення з посади відрядженого поліцейського та направлення його у розпорядження поліції, прийняття такого рішення є виключно владним волевиявленням керівника державного органу, установи, організації.
Проте такі доводи відповідача критично оцінюються судом, з огляду на таке.
Суд зазначає, що статтею 43 Конституції України закріплено гарантії захисту громадян від незаконного звільнення, оскілки звільнення є крайнім заходом та має бути законним та обґрунтованим.
Однією з головних гарантій від незаконного звільнення є те, що роботодавець не може діяти довільно, на власний розсуд визначаючи як підстави, так і процедуру звільнення. Вона ґрунтується на загальновизнаних правилах, установлених у Конвенції Міжнародної організації праці №158, 1982 р. «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована Україною 4.02.1994 p.).
Застосовуючи аналогію закону до вказаних правовідносин, суд зауважує, що звільнення з посади не може ґрунтуватись лише на волевиявленні керівника органу, в якому здійснює трудову діяльність відряджений поліцейський.
Наказ про звільнення повинен бути законним, зрозумілим та обґрунтованим.
Положення ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі Дисциплінарний статут) регламентують, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.
Доводи відповідача про те, що звільнення позивача з посади не є застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, а є лише просуванням по службі останнього, критично оцінюються судом, оскільки під час розгляду справи, з урахуванням положень Дисциплінарного статуту, судом встановлено, що до позивача фактично застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.
Приписи ч.9 ст.14 Дисциплінарного статуту передбачають, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо.
Тобто, один із елементів, що передує накладенню дисциплінарного стягнення є доведена вина працівника по невиконанню чи неналежному виконанню покладених на нього трудових обов'язків. Провина працівника у вчиненні дисциплінарного проступку має бути у вигляді прямого чи опосередкованого наміру. Отже, має бути доведено, що працівник хотів чи свідомо допускав наступ несприятливих роботодавцеві наслідків.
Відповідно до вимог ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Надаючи правову оцінку правомірності винесення наказу про звільнення ОСОБА_3 з посади завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування в розрізі положень ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом не встановлено фактів неналежного виконання підполковником поліції завідувачем кафедри ОСОБА_3 трудових обов'язків, що, як наслідок, свідчить про недотримання відповідачем правового інституту доведеності вини особи, яка вчинила дисциплінарний проступок, та взагалі факту скоєння позивачем дисциплінарного проступку.
Згідно з ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватись тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо.
Дослідивши вказаний факт через призму норм Дисциплінарного статуту та встановлені фактичні обставини, що передували застосуванню дисциплінарного стягнення, суд вважає, що відповідачем без наявності на те фактичних та юридичних підстав застосовано до ОСОБА_3 найсуворіший вид дисциплінарного стягнення звільнення з посади. Окрім того, суд зазначає, що в порушення вимог, закріплених ст.14 Дисциплінарного статуту, в оскарженому наказі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 21.11.2016 № 268 о/с взагалі не зазначені підстави та мотиви застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування.
Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для субєкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Підсумовуючи вищенаведене, суд, надавши правову оцінку заявленим вимогам, в контексті зі встановленими фактичними обставинами у даній справі та в узгодження з нормами ст.161 КАС України, вважає не доведеним факт неналежного виконання ОСОБА_3 своїх посадових обовязків, у той час як наказ ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №268 ос від 21.11.2016 є протиправним та підлягає скасуванню. Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства, з огляду на незаконність наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 21.11.2016 № 268 ос «По особовому складу», суд зазначає, що доводи позивача є обґрунтованими та його права і інтереси підлягають захисту у судовому порядку шляхом поновлення підполковника поліції ОСОБА_3 на посаді завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, у разі якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 256 КАС України встановлено, що негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Керуючись ст. ст. 94, 160 - 163, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_3 до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправним рішення, визнання протиправними дій, поновлення на посаді задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 21.11.2016 № 268 ос "По особовому складу", за яким направлено у розпорядження Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_3 (М - 089277), звільнивши з посади завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування, з 21 листопада 2016 року.
Поновити підполковника поліції ОСОБА_3 (М - 089277) на посаді завідувача кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування, з 21 листопада 2016 року.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_3 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Постанова в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді підлягає негайному виконанню.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1