Справа № 489/5681/16-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 р. Справа № 489/5681/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Бойко А.В., Єщенка О.В.

розглянув у порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2017 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до у районі області до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, вказуючи на те, що він є працюючим пенсіонером - фізичною особою-підприємцем, вважає протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (надалі УПФУ) про виплату йому пенсії, на підставі ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 №213-VIII та від 24 грудня 2015 №911- VIII) у розмірі 85 % від нарахованої суми 3539 грн. 84 коп. При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не повязує реєстрацію особи у якості фізичної особи-підприємця із роботою на інших посадах/роботах у розумінні ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Тобто, позивач вважає, що він не працює на «інших посадах/роботах», що є підставою для зменшення розміру виплати пенсії на 15%.

Після зміни позовних вимог ОСОБА_1 просив суд: визнати протиправними дії УПФУ щодо виплати йому пенсії за віком у розмірі 85 відсотків від призначеного розміру в період з квітня 2015 по січень 2017; стягнути з відповідача на користь позивача суму недоплаченої пенсії у розмірі 11682 грн. 38 коп.

21 лютого Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено ухвалу про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду в частині позовних вимог про визнання дій неправомірними та стягнення пенсії за період з 01 квітня 2015 по 16 травня 2016.

За наслідком розгляду адміністративного позову Ленінським районним судом м. Миколаєва 21 лютого 2017 ухвалено постанову про часткове задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції визнав протиправними дії УПФУ щодо виплати ОСОБА_2 пенсії за віком у розмірі 85% від призначеного розміру в період з 17 травня 2016 по січень 2017. Зобовязав відповідача виплатити позивачу суму недоплаченої (утриманої) пенсії за період з 17 травня 2016 до січня 2017. Стягнув з УПФУ на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Приймаючи означене рішення суд попередньої інстанції виходив з того, що визначальними критеріями, зазначеними у ст. 11 та ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є виконання роботи на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру та отримання заробітної плати. Суд також дійшов висновку, що УПФУ не вірно розтлумачило ст. 11 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» оскільки віднесло до працюючих пенсіонерів, які отримують дохід, - фізичних осіб-підприємців.

В апеляційній скарзі УПФУ, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначив, що приписами ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» встановлено, що платник єдиного внеску, окрім інших категорій громадян, є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Також п.п.14.1.226, п. 14.1, ст. 14 ПК України визначено, що самозайнята особа це платник податку, який є фізичною особою підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Отже самозайняті особи, зокрема, особи, що здійснюють незалежну професійну (у тому числі й підприємницьку) діяльність і не припинили свою діяльність відповідно до норм законодавства, вважаються такими, які працюють. При цьому УПФУ вважає, що визначальним є не наявність доходу, а відповідна державна реєстрація фізичної особи-підприємця.

В письмових запереченнях ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на зясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

З матеріалів справи убачається, і це не заперечують сторони, що ОСОБА_1 перебуває на обліку пенсійного фонду та отримує пенсію за віком, призначену на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, з 21 лютого 2007 позивач зареєстрований в Єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців за №0028144.

За твердженнями ОСОБА_1А, з квітня 2015 і до часу його звернення до суду, УПФУ, посилаючись на ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 №213-VIII та від 24 грудня 2015 №911- VIII), недоплачує щомісячно 530 грн. 98 коп., що становить 15 % від нарахованої пенсії у сумі 3539 грн. 84 коп.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу другого, третього, четвертого частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 24 грудня 2015 N 911-VIII): «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність».

Згідно до ст. 11 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»: «Загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають:

1) громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру;

2) члени колективних та орендних підприємств, сільськогосподарських кооперативів, у тому числі тих, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок);

3) фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

До членів сімей фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, належать: дружина (чоловік), батьки, діти та інші утриманці, які досягли 15 років, не перебувають у трудових або цивільно-правових відносинах з такою фізичною особою - підприємцем, але разом з ним здійснюють підприємницьку діяльність і отримують частину доходу від заняття цією діяльністю;

4) особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов'язаною з отриманням доходу безпосередньо від цієї діяльності;

5) громадяни України, які працюють у розташованих за межами України дипломатичних представництвах, консульських установах України, філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України);

6) громадяни України та особи без громадянства, які працюють в іноземних дипломатичних представництвах та консульських установах іноземних держав, філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах іноземних підприємств та організацій, міжнародних організацій, розташованих на території України (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України);

7) особи, обрані на виборні посади до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які отримують заробітну плату (винагороду) за роботу на виборній посаді;

8) особи, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, Службі безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також службу в Національній поліції;

9) працівники воєнізованих формувань, гірничорятувальних частин незалежно від підпорядкування, а також особовий склад аварійно-рятувальної служби, створеної відповідно до законодавства на постійній основі;

10) особи, які проходять альтернативну (невійськову) службу;

11) особи, які отримують щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", крім осіб, які отримують виплати у зв'язку зі смертю годувальника, та непрацюючих осіб, які отримують пенсії по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання;

12) особи, які проходять професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації з відривом від виробництва за направленням підприємств, установ, організацій (без збереження заробітної плати та з отриманням стипендії відповідно до законодавства);

13) особи, які відповідно до законів отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

14) один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства;

15) особи, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, а також особи, які перебувають у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами;

17) військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу;

18) патронатні вихователі, батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;

19) дружини (чоловіки) працівників дипломатичної служби - під час перебування за кордоном за місцем проходження дипломатичної служби чоловіка (дружини)».

Наведене, дає підстави стверджувати, що застосоване законодавцем в абзаці четвертому частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 24 грудня 2015 N 911-VIII) визначення інші посади/роботи, є набагато ширшим ніж, встановлений ст. 11 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» перелік осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню.

Більш того, вказане визначення ніяким чином не повязане з формою власності, виду діяльності, виконанням роботи на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах, передбачених законодавством, або на зазначених в абзаці другому, третьому частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 24 грудня 2015 N 911-VIII) роботах в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру та отримання заробітної плати.

Визначальним для застосування абзацу четвертого частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 24 грудня 2015 N 911-VIII) є та обставина, що призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання, розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, не буде виплачуватися особі, яка отримує пенсію у період роботи на інших посадах/роботах.

Зважаючи на це, суд апеляційної інстанції визнає помилковим висновок Ленінського районного суду м. Миколаєва про відсутність, визначеного абзацом другим, третім, четвертим частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 24 грудня 2015 N 911-VIII) прямого обмеження прав ОСОБА_1, можливого застосування норми закону тільки стосовно виконання особами роботи на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру та отримання заробітної плати і довільного тлумачення УПФУ правової норми.

Згідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України: «Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання…».

Оскільки при прийнятті постанови від 21 лютого 2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва допущено порушення норм матеріального права, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати це рішення та ухвалити нову постанову суду про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва задовольнити повністю.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2017 скасувати та прийняти нову постанову суду.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до у районі області до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: ОСОБА_3

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.В. Бойко