Справа № 569/6753/16-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 квітня 2017 року м. Київ К/800/13395/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швед Е.Ю., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року

у справі № 569/6753/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату пенсії

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому у проведенні перерахунку та виплати пенсії згідно з ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 січня 2016 року відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", виходячи з 80% від заробітної плати.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року, постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга позивача, в якій він, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту її призначення і на підставі діючого на той час законодавства без застереження, що умови та порядок перерахунку пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийтятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки суперечить ст. 22 Конституції України.

Як видно з оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, позивач з 01 серпня 2013 року перебуває на обліку в Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області, і їй, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-VІІ (в редакції, чинній на час призначення пенсії із змінами Закону України № 3668-УІ від 08 липня 2011 року) призначено пенсію за вислугу років, виходячи з розрахунку 80 % розміру середньомісячної заробітної плати, визначеного у відповідній довідці прокуратури Рівненської області.

У квітні 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугу років та надала довідку від 13 квітня 2016 року № 18-290-вих-16 про суму заробітної плати на посаді старшого прокурора відділу прокуратури Рівненської області, на якій вона працювала на час призначення їй пенсії, для проведення відповідного перерахунку розміру пенсії.

Листом № 258/10 від 19 квітня 2016 року відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії, пославшись на відсутність для того підстав, а саме, на положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, згідно з яким з 01 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема «Про прокуратуру».

Відмовляючи у задоволені позову, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 18 ст. 50-1 вказаного закону, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Проте, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року, яким, зокрема, врегульовано порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Ч. 20 ст. 86 зазначеного закону встановлено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, положення ч. 18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року щодо перерахунку пенсії втратили чинність.

Крім того, слід зазначити, що станом на день звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури. Тобто, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії була відсутньою сама законодавча основа для здійснення такого перерахунку, як правильно вказано судами.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що у відповідача відсутні законні підстави для здійснення позивачу перерахунку пенсії відповідно до ч. 18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року, оскільки положення цієї статті втратили чинність, тому відповідачем обгрунтовано прийнято рішення про відмову у здійснені такого перерахунку.

Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом вказаної норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення щодо того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки суду апеляційної інстанції та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року у справі № 569/6753/16-а.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.Ю. Швед