Справа № 607/14998/16-а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 р. Справа № 876/3831/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2017 у справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

28.12.2016 ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з вимогами про визнання дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії протиправними; зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії з 01.12.2015 в розмірі 70% із заробітної плати згідно з довідками Тернопільської обласної державної адміністрації №89 від 14.12.2016 та №95 від 22.12.2016 з врахуванням підвищень з 01 грудня 2015 року; провести з 01.05.2016 перерахунок в розмірі 70% із заробітної плати згідно довідок Тернопільської обласної державної адміністрації № 88 від 14.12.2016 та № 95 від 22.12.2016, з врахуванням підвищень з 01.05.2016 заробітної плати державних службовців відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 та від 31.05.2000 №865 в редакції чинній на день призначення їй пенсії.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2017 адміністративний позов задоволено частково. Позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 01.05.2016 по 28.06.2016 залишено без розгляду. Визнано протиправними дії відповідача щодо не включення до складових заробітної плати, з якої нараховувалася пенсія позивачу як державному службовцю, матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань, сум нарахованої індексації. Зобов'язано відповідача провести позивачу перерахунок пенсії у розмірі 70% сум заробітної плати з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати за період 2009-2014 років відповідно до довідки про складові заробітної плати за останні 24 календарних місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією № 95 від 22.12.2016 року, з яких були сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 28 червня 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішення суду першої інстанції, його оскаржив відповідач. Вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а тому просить її скасувати та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позовних

вимог позивача. Апеляційну скаргу мотивує аналогічними доводами, що в запереченні на адміністративний позов.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з положень ч. 1 ст. 195 КАС України, згідно з яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 з 25 грудня 2014 року отримує пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у розмірі 70 % від суми заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

23.12.2016 та 22.02.2017 ОСОБА_2 зверталася до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявами про перерахунок її пенсії з урахуванням надбавки за високі досягнення в праці, матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації, про що додавала довідки.

Тернопільське ОУПФУ листом від 23.02.2017 за № 76/0-11 відмовило позивачу у перерахунку пенсії з включенням інших грошових винагород, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги та сум індексації, оскільки такі не передбачено статтею 50 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Згідно довідки Тернопільської обласної державної адміністрації від 22.12.2016 № 95 про складові заробітної плати ОСОБА_2 (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» за період з 01.12.2009 по 30.11.2014 зазначено надбавки, премії та інші виплати, на які нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті позивачу пенсії є неправомірними, оскільки виплати, які просить врахувати позивач, є складовими заробітної плати та повинні враховуватися при обчисленні розміру пенсії, а відмова відповідача в проведенні перерахунку пенсії з посиланням на вступ в законну силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015, а також на набрання чинності 01.05.2016 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на момент призначення спірної пенсії) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

У ч. 1 ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95 ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, суми індексації заробітної плати входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, ст. 66 Закону України від 5.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права в справах подібної категорії міститься у постановах Верховного Суду України від 3 червня 2014 року (№ 21-134а14), від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 6 листопада 2013 року (№№ 21-430а11, 21-97а13, 21-125а13, 21-350а13 відповідно).

Відповідно до ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно зобов'язав відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії із заробітної плати з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати та інших виплат, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, починаючи з 28.06.2016.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на момент призначення пенсії позивач мала право на врахування таких складових заробітної плати, як виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексацію зарплати, відмова відповідача в проведенні перерахунку пенсії з посиланням на положення п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-УІІІ від 02.03.2015 та Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII є порушенням прав позивача закріплених Конституцією, виходячи із приписів частини першої статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2017 у справі № 607/14998/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 25.04.2017р.