Справа № 814/473/17
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

06 квітня 2017 року Справа № 814/473/17

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Князєва В.С. розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовомОСОБА_1, вул. Крупська, 224, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500
до відповідачаГоловного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001
провизнання протиправним та скасування наказу від 27.02.2017р. № 45, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 27.02.2017 року № 45 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, зобов'язавши Головне управління Національної поліції в Миколаївській області запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну посаду;

- стягнути з Головного управління Національпої поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що нв ході реорганізації його помаду не була фактично скорочена, а лише перейменована, отже звільнення за скороченням є протиправним.

Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, а наказ про звільнення правомірним, оскільки у звязку з організайійно-штатними змінами в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області займану позивачем посаду скорочено та на виконання вимог ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» позивача попереджено за два місяці про його подальше майбутнє звільнення. А питання щодо призначення під час скорочення особи на іншу посаду є правом керівника та під час вирішення питання про призначення позивача на іншу посаду керівником було взято до уваги досвід попередньої роботи, виконання службових обовязків та як наслідок не прийнято позитивного рішення.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області від 07.11.2015 року № 5 о/с позивача призначено на посаду інспектора Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції України поліції в Миколаївській області з присвоєнням спеціального звання молодший лейтенант поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області від 01.04.2016 року № 66 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції через службову невідповідність.

Рішенням Миколаївського окружного адміністратвиного суду від 14.12.2016 року у справі № 814/795/16 наказ Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області від 01.04.2016 року № 66 о/с скасовано.

Наказом Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області від 27.12.2016 року № 319 о/с позивача поновлено на службі в поліції.

28.12.2016 року позивач був письмово повідомлений про наступне звільнення зі служби в поліції. В подальшому наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 27.02.2017 року за № 45 о/с позивача звільнено зі служби за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 19 Конституції України зобов'язано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Позивач проходив службу в поліції, що згідно положень п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України відноситься до публічної служби.

Наказами Голови Національної поліції України від 28.04.2016 року № 360дск та від 31.05.2016 року № 440дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» були скасовані всі тимчасові штати Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та скорочені всі посади, в тому числі і посаду яку обіймав до звільнення позивач і оголошені постійні штати Головного управління Національної поліції с Миколаївській області.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в новому штатному розкладі було затверджено штат в кількості 3333 штатних одиниць, з яких поліцейські - 2930, посад середнього складу поліції - 2234.

На час звільнення позивача не було зайнято 506 посад, з яких 68 посад саме інспекторів.

Таким чином, суд робить висновок, що в структурі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області відбулась реорганізація, при цьому штат управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області не скоротився, посаду, яку обіймав позивач, не було скорочено.

Як вбачається з матеріалів справи, звільнення позивача зі служби в поліції проведено відповідно до п. 4 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію України».

За загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 року по справі № 21-8а15. Порядок (процедура) звільнення працівника через скорочення штатів не визначений спеціальним законом, тому суд до даних правовідносин застосовує загальні положення норм трудового законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідачем не було дотримано встановленого законодавством порядку звільнення працівника за скороченням штату. Під час розгляду справи відповідач, субєкт владних повноважень, на якого покладено обовязок доказування не надав доказів скорочення штатів Головного управління Національної поліції в Миколаївські області, доказів пропонування позивачу інших вакантних посад при попередженні про звільнення, доказів відмови позивача від подальшого проходження служби.

Факт пропонування конкретних посад позивачу останнім заперечувався, з його пояснень вбачається, що йому не надано пропозицій про подальше проходження служби. Крім цього, представник відповідача також не стверджував про пропонування будь-яких вакантних посад позивачу.

У разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Стаття 42 КЗпП України дає право адміністрації при скорочені чисельності штату працівників надавати переважне право на залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Таке право отримало назву «переважного права" на залишення на роботі. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Зазвичай роботодавець повинен приготувати довідку у довільній формі про результати порівняльного аналізу і навести дані, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. У процесі такого порівняльного аналізу можна враховувати такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломну освіту, документи про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, відсутність зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, відсутність скарг, обсяги виконуваних робіт, дотримання строків доручених завдань тощо.

Крім того, Верховний Суд України у постановах від 17.10.2011 року по справі № 21-237а11 та від 28.10.2014 року по справі № 21-484а14 висловив позицію, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Отже, відповідачем трудові гарантії позивача були порушені, у зв'язку із чим повинні бути відновлені шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Довідка про грошове утримання позивача свідчить, що середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 4110,97 грн.

Відповідно до п. 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Сума середнього заробітку, який належить стягнути з відповідача складає 3475,38 грн. (за лютий 2017 року 146,82 грн. (4110,97 грн./28 днів * 1 день); за березень 2017 року 2917,46 грн. (4110,97 грн./31 день х 22 дні); за квітень 2017 року 411,10 грн. (4110,97 грн./30 днів х 3 дні), з яких 2926,35 грн. середньомісячна сума за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови про присудження виплат заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді.

Згідно зі ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст. 24 Європейської соціальної хартії передбачено, що з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов'язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задовольнити.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 158 - 163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 27.02.2017 року № 45 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за час вимушеного прогулу з 28.02.2017 року до дати винесення судового рішення у розмірі 549,03 грн. без відрахування податків та зборів та без врахування стягнення середнього заробітку умежах суми стягнення за один місяць.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 2926,35 грн. без відрахування податків та зборів.

6. Допустити постанову до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

7. Допустити постанову до негайного виконання в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 2926,35 грн. без відрахування податків та зборів.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Князєв В.С.