Справа № 318/389/17
Суддя: Васильченко В. В.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 318/389/17
Номер провадження №2-а/318/13/2017
ПОСТАНОВА

09.03.2017 року м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: судді Васильченка В.В.; при секретарі Крук О.В.,

розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Камянсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Камянсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Відповідно до закону йому щорічно до 5 травня повинна надаватися грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, як інваліду війни. Він двічі у 2016 році звертався до УСЗН з вимогою про перерахунок та доплату щорічної допомоги як учаснику бойових дій в добровільному порядку згідно закону. В усній розмові по телефону працівники УСЗН відмовляються надавати будь-яку інформацію. Про невідповідність розмірів виплати інвалідам війни до5 травня вимогам закону він дізнався кілька місяців тому із засобів масової інформації. Йому виплачена щорічна разова допомога до 5 травня в сумі 920 грн., як учаснику бойових дій. Просить визнати причини пропуску для звернення до суду поважними та поновити даний строк; витребувати з УСЗН відповідь на заяви; визнати протиправними дії відповідача щодо виплати у 2016 році одноразової щорічної допомоги до 5 травня; стягнути з відповідача на його користь одноразову щорічну допомогу до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком за 2016 рік з урахуванням раніше сплачених сум, а саме 4730 грн.

Відповідач у наданих суду запереченнях зазначив, що з 10.02.2013 р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, яу учасник бойових дій. У квітні 2016 року він отримав щорічну разову грошову допомогу ветеранам війни до 05 травня як учасник бойових дій у розмірі 920 грн. ОСОБА_1 було видано посвідчення та встановлено статус інваліда війни 3 групи, а статус інваліда війни 3 групи був отриманий після 05 травня 2016 року, таким чином право на отримання разової грошової допомоги до 05 травня, як інваліду війни 3 групи набуває у 2017 році. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідиви наявні матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з посвідчення серії АБ № 181457 від 22.05.1996 року ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій і перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як учасник бойових дій та користується пільгами на житлово-комунальні послуги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 року (Закон №3551-XII).

Цим Законом визначені та закріплені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на отримання допомоги у тому числі грошової до 5 травня.

06.07.2016 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності та рекомендовано «Д» нагляд та лікування лікаря невропатолога, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0679032.

ОСОБА_1 має посвідчення серії Є № 019144 від 16.12.2016 року, яке видане Управлінням соціального захисту населення Камянсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області, та є інвалідом 3-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Позивач 19.09.2016 року та 27.12.2016 року звертався до відповідача із заявою щодо невиплати йому у повному обсязі щорічної державної допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій.

Відповідач листом № 03-01-31/227 від 16.01.2017 р. повідомив позивача про те, що у квітні 2016 року він отримав щорічну разову грошову допомогу ветеранам війни до 5 травня, як учасник бойових дій у розмірі 920 грн. Оскільки, статус інваліда війни він отримав після 5 травня 2016 року, то право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 3-ї групи набуває у 2017 році.

Відповідно до змісту позовних вимог, між сторонами у справі виникли спірні відносини з приводу визначення розміру разової щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік, яка виплачується особам, які мають статус учасника бойових дій, що врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у разі старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 1 групи - десять мінімальний пенсій за віком; 2 групи - вісім мінімальний пенсій за віком; 3 групи - сім мінімальний пенсій за віком.

Пунктом 20 Розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» була змінена вищезазначена стаття Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме зазначено, що до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом України «Про державний бюджет».

Але рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. серед інших визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення п. 20 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» стосовно виплати щорічної разової допомоги.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналіз положень ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням вимог щодо дії нормативно-правових актів в часі, дає можливість зробити висновок про те, що станом на час виплати позивачу відповідачем щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік, як інваліду війни 3 групи, яке мало місці у квітні 2016 року, будь-які зміни до цієї статті не вносились, отже відповідач, який є органом державної виконавчої влади та у спірних відносинах виступає у якості суб'єкта владних повноважень, у 2016 році при нарахуванні позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня повинен був застосовувати законодавство, яке діяло на час проведення відповідних щорічних виплат грошової допомоги до 5 травня, а саме положення ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції від 09.07.2007р., відповідно до якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 1 групи - десять мінімальний пенсій за віком; 2 групи - вісім мінімальний пенсій за віком; 3 групи - сім мінімальний пенсій за віком.

Посилання відповідача в обґрунтування правомірності своїх дій щодо проведення виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2016р. позивачу у розмірі 920 грн., на постанову Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016р. «Про деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» не можуть бути прийняти судом до уваги з огляду на наступне.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Особа права, яка пов'язана з отриманням бюджетних коштів і базується на нормах спеціальних нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, не може прийматися до уваги.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є безпідставним.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при здійсненні нарахування та виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня у 2016 році застосуванню підлягають положення ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не положення постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016р. «Про деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач у справі, який здійснив у квітні 2016 року виплату позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 р., діяв всупереч вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ч. 2 ст. 152 Конституції України.

Враховуючи встановлені судом обставини, приймаючи до уваги норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд вважає, що доводи позову про протиправність дій відповідача щодо відмови у виплаті державної одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році у розмірі, визначеному відповідно до чинного законодавства - 7 ( сім ) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми, знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, а тому заявлені позивачем позовні вимоги необхідно задовольнити та визнати дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні нарахування разової щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік протиправними, зобов'язати відповідача зробити перерахунок та виплатити позивачу разову щорічну державну допомогу до 5 травня за 2016 рік, як інваліду війни 3 групи, у розмірі 7 ( сім ) мінімальних пенсій за віком виходячи із розміру, який встановлено ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 920 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9-11, 69-71, 159-163,167, 267 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Камянсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Камянсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 разової щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 7 ( семи ) мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплаченої суми.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Камянсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 разову щорічну державну допомогу до 5 травня за 2016 рік, як інваліду війни 3 групи, у розмірі 7 ( семи ) мінімальних пенсій за віком виходячи із розміру, який встановлено ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплаченої суми.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Васильченко