Справа № 2а-15327/12/2670
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інбуд-ХХІ» до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інбуд-ХХІ» (надалі за текстом - «ТОВ «Інбуд-ХХІ») звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення № /0 від 24.10.2012 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 1 108 260 грн.; податкового повідомлення-рішення № /0 від 24.10.2012 р., яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 954 899 грн.; податкового повідомлення-рішення № від 24.10.2012 р., яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» в розмірі 75 812 грн. 60 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № /0 від 24.10.2012 р., № /0 від 24.10.2012 р. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (надалі за текстом - «ДПІ у Солом'янському районі»), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 20.09.2012 р. по 03.10.2012 р. посадовцями ДПІ у Солом'янському районі проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Інбуд-ХХІ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2012 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2012 р.

Результати перевірки оформлено актом № 6777/22-817/30310563 від 17.10.2012 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено вимоги ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», ст.ст. 138, 139, 198, 201 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), пункти 2.8, 3.5 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» внаслідок чого занижено податок на прибуток на 95 899 грн. та податок на додану вартість на 888 802 грн.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

ТОВ «Інбуд-ХХІ» віднесено до складу валових витрат та податкового кредиту суми по взаємовідносинах з ТОВ «Фрейя Технолоджі», ТОВ «РІП», ТОВ «Арх-Ательє».

Разом з тим, згідно акту ДПІ у Печерському районі м. Києва № 1608/23-6/37242296 від 14.12.2011 р. встановлено відсутність об'єктів оподаткування при продажу товарів (послуг) ТОВ «Смарт Комп» покупцю ТОВ «Фрейя Технолоджі».

Також, ДПІ у Святошинському районі м. Києва складено акт № 298/23-50/36476569 від 05.10.2011 р. про неправомірне формування податкового кредиту ТОВ «Сучасні інноваційні технології» по взаємовідносинах з ТОВ «Бенсл».

За даними акту ДПІ у Шевченківському районі м. Києва № 1984/23-03/32163147 від 07.09.2011 р. директор ТОВ «РІП» Ільніцький А.О. пояснив, що підприємство не реєстрував, документів не підписував та підприємницьку діяльність не провадив.

Відповідно до акту ДПІ у Шевченківському районі м. Києва № 167/22-20/31515812 від 18.04.2012 р. ТОВ «Арх-Ательє» у своїй діяльності допустило порушення вимог ПК України, що призвело до завищення податкових зобов'язань та податкового кредиту.

Крім того, основним постачальником ТОВ «Арх-Ательє» було ТОВ «Будівельна компанія «Емпайр», а останнє відсутнє за податковою адресою та не має основних фондів.

На думку відповідача наведене свідчить про те, що укладені ТОВ «Інбуд-ХХІ» з ТОВ «Фрейя Технолоджі», ТОВ «РІП», ТОВ «Арх-Ательє» правочини не спрямовані на реальне настання наслідків.

Також, у червні 2010 р., липні 2010 р., травні 2011 р., жовтні 2011 р., листопаді 2011 р., квітні 2012 р. позивач включив до складу податкового кредиту суми податку за податковими накладними виданими ТОВ «БК «Рембудтранс», ТОВ «Бізнес Гранд», ТОВ «Ремодем», ТОВ «Леруа Мерлен Україна» у загальному розмірі 80 120 грн. 92 коп.

Водночас, названі підприємства не відобразили відповідні суми у складі податкових зобов'язань.

Перевіркою також встановлено факти видачі з каси ТОВ «Інбуд-ХХІ» готівкових коштів за касовими ордерами у яких відсутній підпис одержувача, що призвело до перевищення залишку готівки в касі на 37 906 грн. 30 коп.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, ДПІ у Солом'янському районі прийнято: податкове повідомлення-рішення № /0 від 24.10.2012 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 1 108 260 грн., у тому числі 888 802 грн. за основним платежем та 219 458 грн. за штрафними санкціями; податкове повідомлення-рішення № /0 від 24.10.2012 р., яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 954 899 грн. за основним платежем; податкове повідомлення-рішення № від 24.10.2012 р., яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» в розмірі 75 812 грн. 60 коп.

Відповідно до пункту 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15 грудня 2004 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за 3 40/10320 для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Пунктом 1 Указу Президента України № 436/95 від 12 червня 1995 р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Висновок суду першої інстанції про порушення ТОВ «Інбуд-ХХІ» наведених норм з регулювання обігу готівки у національній валюті позивачем не оспорюються.

На момент виникнення спірних правовідносин питання, пов'язані з формуванням платником податку на прибуток і податку на додану вартість валових витрат та податкового кредиту, регулювались статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (надалі за текстом - «Закон № 168/97-ВР»), статтями 138, 139, 198 ПК України.

Так, підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачалось, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України (тут та надалі норми ПК України у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 названої статті ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За приписами пункту 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 20 квітня 2011 р. між ТОВ «Інбуд-ХХІ» та ТОВ «Фрейя Технолоджі» укладено договір № 20 за умовами якого останнє зобов'язалось виготовити дверні блоки із сосни, а позивач - прийняти та оплатити їх.

Згідно договору № 17 від 19.07.2011 р. ТОВ «РІП» взяло на себе зобов'язання з виконання робіт з улаштування отворів стінорізною машиною.

Відповідно до договорів підряду № 304 від 10.10.2011 р., та № 310 від 22.11.2011 р. ТОВ «Ремодем» зобов'язалось виконати повний комплекс робіт по благоустрою території, а також виконати роботи пов'язані із укладкою асфальтобетонного покриття.

За даними видаткової та податкової накладних позивач придбав у ТОВ «Бізнес Гранд» профнастил оцинкований.

Згідно договорів підряду № 12 від 01.06.2010 р., № 14 від 12.06.2010 р. ТОВ «БК «Рембудтранс» зобов'язалось виконати роботи по надбудові мансардного поверху та ремонту фасадів гуртожитків.

Відповідно до податкових та видаткових накладних ТОВ «Інбуд-ХХІ» придбало у ТОВ «Леруа Мерлен Україна» плінтуси, суміші, клеї, наливну підлогу.

За умовами договорів підряду № 8 від 01.08.2011 р., № 11 від 29.08.2011 р., № 12 від 02.09.2011 р., № 16 від 24.11.2011 р., № 17 від 06.12.2011 р., № 18 від 06.12.2011 р., № 19 від 12.12.2011 р. ТОВ «Арх-Ательє» зобов'язалось виконати роботи з капітального ремонту гуртожитку, загально-будівельні роботи, роботи по капітальному ремонту коридорів та харчоблоків, сантехнічні роботи, роботи з капітального ремонту приміщень, роботи з капітального ремонту клінічної лікарні,

На підтвердження товарності укладених угод позивачем було надано копії: договорів, актів прийому-здачі виконаних робіт, видаткових накладних, актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ2, довідок про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3, податкових накладних, платіжних доручень, які свідчать, що зобов'язання за договорами між позивачем та ТОВ «Фрейя Технолоджі», ТОВ «РІП», ТОВ «Арх-Ательє», ТОВ «БК «Рембудтранс», ТОВ «Бізнес Гранд», ТОВ «Ремодем», ТОВ «Леруа Мерлен Україна» виконувались сторонами у повному обсязі.

Таким чином, у ТОВ «Інбуд-ХХІ» наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для формування витрат та податкового кредиту, а аналіз наданих позивачем первинних документів свідчить про дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум валових витрат податкового кредиту по операціям з названими підприємствами.

Твердження відповідача про те, що ТОВ «Фрейя Технолоджі» не підтверджено реальність господарських операцій з ТОВ «Смарт Комп» обґрунтовано не взято судом до уваги.

При дослідженні факту здійснення господарської операцій оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Відносини ж між іншими учасниками поставок товарів, робіт та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між позивачем та його контрагентом.

Помилковим є посилання ДПІ у Солом'янському районі на той факт, що ТОВ «БК «Рембудтранс», ТОВ «Бізнес Гранд», ТОВ «Ремодем», ТОВ «Леруа Мерлен Україна» не задекларовано податкові зобов'язання по операціям з ТОВ «Інбуд-ХХІ».

Сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем.

Колегія суддів колегія суддів також підтримує правову аргументацію судового рішення в частині оцінки господарських відносин ТОВ «Інбуд-ХХІ» із ТОВ «РІП».

Із матеріалів справи вбачається, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2610/18145/2012 від 12.10.2012 р. засновника ТОВ «РІП» ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 358 КК України.

З огляду на цю обставину Верховним Судом України висловлено правову позицію згідно якої статус фіктивного підприємництва не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а відтак видані таким суб'єктом підприємницької діяльності первинні документи не можуть вважатися належно оформленими і віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України і в постанові 12.01.2016 р. у справі за позовом Науково-виробничого приватного підприємства «Пласт» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів вважає, що окружний адміністративний суд обґрунтовано відступив від наведеної правової позиції Верховного Суду України з огляду на таке.

Саме по собі встановлення факту створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона, не є свіченням неможливості такою особою поставити товар або надати послуги.

Зазначена обставина не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарської операції за умови наявності документів на підтвердження реальності постачання товарів чи надання послуг.

Лише встановлення у ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування ним витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

У даному випадку, у матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «РІП», які складені за результатами проведених операцій з дотриманням вимог законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою. Фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність віднесення відповідних сум до складу валових витрат та податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та податкових накладних, які виписані на виконання умов вказаних договірних відносин.

Також, колегія суддів зазначає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентом правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

У зв'язку з цим дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у справі, що переглядається, відповідачем не наведено будь-яких доводів та не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, які свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування податкового кредиту.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 25 квітня 2017 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мельничук В.П.

Мацедонська В.Е.