Справа № 500/3751/16-а
Суддя: Баннікова Н. В.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/3751/16-а
Провадження № 2-а/500/15/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Ізмаїльській міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Баннікової Н.В.

при секретарях Топтигіній О.М., Кравченко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїл адміністративну справу за позовом Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області - ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 про визнання незаконними постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.06.2016 р. про стягнення виконавчого збору та постанови від 24.06.2016 р. про накладання штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 р. Виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області - ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 про визнання незаконними постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.06.2016 р. про стягнення виконавчого збору та постанови від 24.06.2016 р. про накладання штрафу.

В обґрунтування адміністративного позову зазначив, що 04.12.2015 року Ізмаїльським міськрайонніим судом було прийнято рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про надання житлового приміщення для проживання , яким позовні вимоги були задоволені частково та яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.03.2016 року.

Зазначеним рішенням було зобовязано виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради надати ОСОБА_3 на сімю в складі трьох осіб благоустроєне житлове приміщення в м. Ізмаїлі відповідно до встановлених норм житлової площі.

Постановою від 10.05.2016 старим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження.

В постанові було зазначено, що божнику надається 7-ми денний строк для самостійного виконання рішення суду.

Листом № 04/24-888 від 19.05.2016 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради було повідомлено державного виконавця про те, що виконати рішення у 7-денний строк не вбачається можливим оскільки питання щодо виділення стягувачеві житлового приміщення у відповідності до Житлового законодавства має бути попередньо розглянуто на засіданні житлової комісії.

Листом № 01/12-1146 від 24.06.2016 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської Ради було повідомлено державного виконавця про те, що питання щодо надання ОСОБА_3 житлового приміщення було винесено на розгляд житлової комісії та за результатами розгляду зазначеного питання житловою комісією та за результатами розгляду зазначеного питання житловою комісією було вирішено звернутися до суду за розясненням рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 04.12.2015 року.

Листом № 01/24-1171 від 30.06.2017 року виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області звернувся до державного виконавця з проханням про вирішення питання щодо можливості зупинення виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2016 року до прийняття рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

02.07.2016 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської Ради було отримані три постанови державного виконавця, а саме: про відкладення провадження виконавчих дій від 24.05.2016 року, про стягнення з боржника судового збору від 24.06.2016 року та про накладення штрафу від 24.06.2016 року.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин,що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм, цим Законом , державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача и боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

З наведеного вище вбачається, що про наявність постанови про відкладення провадження виконавчих дій від 24.05.2016 р. , якою відкладено провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення до 28.05.2016 р., позивачеві стало відомо лише 02.07.2016 р. , тобто вже після того, як державним виконавцем було винесено постанови від 24.06.2016 р. про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу.

Вважає, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 24.05.2016 р. та про накладення шрафу від 24.06.2016 р., є передчасними, оскільки рішення суду не виконано у строки, визначені державним виконавцем, саме з поважних причин, ці причини були зазначені в листах , які направлялися виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради державному виконавцю.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити .

Представник відповідача та відповідач у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради заперечував.

Заслухавши представника позивача, третю особу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.12.2015 року Ізмаїльським міськрайонніим судом було прийнято рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про надання житлового приміщення для проживання , яким позовні вимоги були задоволені частково та яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.03.2016 року.

Зазначеним рішенням було зобовязано виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради надати ОСОБА_3 на сімю в складі трьох осіб благоустроєне житлове приміщення в м. Ізмаїлі відповідно до встановлених норм житлової площі.

Постановою від 10.05.2016 старим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження.

Листом № 04/24-888 від 19.05.2016 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради було повідомлено державного виконавця про те, що виконати рішення у 7-

денний строк не вбачається можливим оскільки питання щодо виділення стягувачеві житлового приміщення у відповідності до Житлового законодавства має бути попередньо розглянуто на засіданні житлової комісії.

Листом № 01/12-1146 від 24.06.2016 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської Ради було повідомлено державного виконавця про те, що питання щодо надання ОСОБА_3 житлового приміщення було винесено на розгляд житлової комісії та за результатами розгляду зазначеного питання житловою комісією та за результатами розгляду зазначеного питання житловою комісією було вирішено звернутися до суду за розясненням рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 04.12.2015 року.

Листом № 01/24-1171 від 30.06.2017 року виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області звернувся до державного виконавця з проханням про вирішення питання щодо можливості зупинення виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2016 року до прийняття рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

02.07.2016 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської Ради було отримані три постанови державного виконавця, а саме: про відкладення провадження виконавчих дій від 24.05.2016 року, про стягнення з боржника судового збору від 24.06.2016 року та про накладення штрафу від 24.06.2016 року.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин,що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм, цим Законом , державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача и боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

З наведеного вище вбачається, що про наявність постанови про відкладення провадження виконавчих дій від 24.05.2016 р. , якою відкладено провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення до 28.05.2016 р., позивачеві стало відомо лише 02.07.2016 р. , тобто вже після того, як державним виконавцем було винесено постанови від 24.06.2016 р. про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу (а.с.5).

Отже, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 24.05.2016 р. та про накладення шрафу від 24.06.2016 р..

Згідно із ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд відповідно до вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді цієї справи повинен перевірити, чи прийняті рішення та вчинені дії: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення

яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 02.06.2016р. №1404-VІІ) за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частинами 1 та 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 02.06.2016р. №1404-VІІ) у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Виплата коштів за рішенням суду відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» органами Казначейства можлива лише за наявності рішення суду про стягнення коштів, та в даному випадку не розповсюджується на винесене рішення суду.

Відповідно до ст. 95 Конституції України виключно Законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Діяльність Міністерства соціальної політики України у частині забезпечення функцій головного розпорядника бюджетних коштів регламентується Бюджетним кодексом України. Бюджетним кодексом визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань. Бюджетні кошти, які спрямовуються Міністерством соціальної політики України щомісяця відповідно до помісячного розпису асигнувань на відкриті в органах Казначейства України рахунки органів соціального захисту населення, використовуються виключно для проведення поточних соціальних виплат, передбачених пільговим категоріям громадян.

Враховуючи вищевикладене, судом зроблено висновок, що відповідачем неправомірно накладено на позивача штраф оскарженою постановою за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду з огляду на наявність причин, які є поважними, що перешкоджають виконати рішення суду у встановлений строк, а саме відсутність відповідного фінансування та встановлення окремого порядку виконання рішення судів згідно Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» лише про стягнення коштів, а не про зобов'язання вчинити певні дії, зокрема виплату.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись 2, 3, 9-11, 69-71, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області - ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 про визнання незаконними постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.06.2016 р. про стягнення виконавчого збору та постанови від 24.06.2016 р. про накладання штрафу задовольнити.

Визнати незаконними постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.06.2016 р. про стягнення виконавчого збору та постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.06.2016 р. про накладання штрафу.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:(підпис) З оригіналом згідно: Суддя:ОСОБА_4