Справа № 705/5728/16-а
Суддя: Кімстачов О. С.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 705/5728/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретарів судового засідання Власової Т.Ю., Шаповал Н.В.

позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умані Черкаської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 праці і соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання неправомірними дій субєкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 праці і соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області (далі УПСЗН) про визнання неправомірними дій субєкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії, а саме: визнати дії УПСЗН щодо відмови йому у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення протиправними; зобовязати відповідача прийняти рішення та встановити йому статус інваліда війни, а також видати відповідне посвідчення встановленого зразка. Позовні вимоги мотивував тим, що він є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Уманському районі. В 1986-1987 роках на момент аварії на ЧАЕС він працював водієм в ОСОБА_3 механізації будівельних робіт треста «Південатоменергобуд». Перебуваючи на вказаній вище посаді, він згідно з наказами по підприємству регулярно відряджався до 30-ти кілометрової зони Чорнобильської АЕС, де виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зокрема займався вивозом людей та майна із зони відчуження, а також на закріпленому автомобілі виконував у зоні інші роботи, повязані з ліквідацією наслідків аварії. Ці роботи виконувалися в рамках забезпечення заходів Цивільної оборони. У липні 2016 він звернувся до відповідача із заявою про надання статусу інваліда війни та видачу йому посвідчення інваліда війни встановленого зразка, проте, згідно з отриманою відповіддю від 22.08.2016 № 01-06/1558 через ненадання ним, як вважає відповідач, всіх необхідних документів у встановленні статусу йому було відмовлено. Вважає такі дії відповідача неправомірними та в звязку з цим звернувся до суду з позовом.

Відповідач ОСОБА_3 праці і соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області подало 23.09.2016 письмові заперечення проти позову, в яких зазначило, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні, вимоги позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Посилається на те, що позивач не подав ОСОБА_3 всі документи, що підтверджують наявність підстав для встановлення йому статусу інваліда війни відповідно до п.9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач має правовий статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, і на нього поширюються гарантії соціального захисту, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Встановлення статусу інваліда війни чорнобильцям ліквідаторам без підтвердження факту залучення їх до складу формованої цивільної оборони не відповідає загальним принципам Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача УПСЗН ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти позову, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Підтримала подані раніше заперечення від 23.09.2016. При цьому пояснила, що надані позивачем до ОСОБА_3 документи містили відомості про те, що він працював на певній посаді в певний період в певному місці, однак ці документи не підтверджують того, що ОСОБА_1 під час залучення його до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС залучався до складу формувань Цивільної оборони. З 01.07.1986 по 30.04.1987 ОСОБА_1 був відряджений в зону відчуження в м. Чорнобиль по місцю основної роботи в ОСОБА_3 механізації будівельних робіт «Укренергобудмеханізація». У звязку з цим йому було надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, подані сторонами, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків.

Суд встановив, що в період з 14.02.1983 по 23.07.1987 позивач ОСОБА_1 працював в ОСОБА_3 механізації будівельних робіт треста «Південатоменергобуд» на посаді водія.

У період з 01.07.1986 по 30.04.1987 ОСОБА_1 як водій брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС здійснював вивіз людей та майна із зони відчуження, а також на закріпленому автомобілі виконував у зоні інші роботи, повязані з ліквідацією наслідків аварії. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-І № 181282 від 16.10.2002 ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності, довічно, причиною якої стало захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 7).

ОСОБА_1 06.07.2016 звернувся із заявою до УПСЗН про встановлення йому статусу «інвалід війни ІІ групи» та видачу йому посвідчення встановленого зразка, додавши до неї копії паспорта, ідентифікаційного номера, довідки МСЕК про групу і причину інвалідності, інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 04.07.2016, посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС (категорія 1), наказу «Про виконання заходів ЦО на об'єктах» від 16.05.1986. Інших документів позивач ОСОБА_3 не подавав для вирішення питання про встановлення йому статусу інваліда війни.

Інформаційна довідка (про участь у формуваннях ЦО) Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 04.07.2016, адресована ОСОБА_1 (а.с. 8), містить інформацію загального характеру про нормативно-правові акти з питань цивільної оборони, що діяли станом на 1986-1987 роки, та не є документом індивідуального характеру щодо заявника ОСОБА_1, який би підтверджував його участь у складі формувань Цивільної оборони під час залучення його до виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивачу ОСОБА_1 листом від 22.08.2016 за № 01-06/1558 УПСЗН повідомлено, що його звернення з питання встановлення статусу інваліда війни було розглянуте ОСОБА_3 і Департаментом соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, і по суті цього питання зазначено, що надання заявнику статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не може бути здійснене на підставі поданих ним документів (а.с. 15).

Відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, повязаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Як зазначено вище, позивач виконував з 01.07.1986 по 30.04.1987 роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, перебуваючи у трудових відносинах з ОСОБА_3 механізації будівельних робіт треста «Південатоменергобуд» та будучи командированим для ліквідації наслідків аварії без відриву від основної діяльності.

Доказів того, що ОСОБА_1 в той час у передбаченому законом порядку був залучений для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, документи, які були подані позивачем до УПСЗН, не містять.

Абзацом 2 пункту 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 відповідно до статті 18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») передбачено, що «Посвідчення інваліда війни» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина. І вказане посвідчення згідно з пунктом 2 зазначеного Положення № 302 є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ.

Отже, на підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не подав ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області документі, які б підтверджували наявність всіх передбачених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» умов для встановлення йому статусу інваліда війни і видачі посвідчення інваліда війни встановленого зразка.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

З огляду на вказану норму ст. 19 Конституції України і норми частини 2 ст. 162 КАС України, суд може прийняти постанову про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити лише ті дії, які він зобов'язаний здійснювати відповідно до Конституції чи законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Наведена норма вказує на те, що захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають лише порушені права, свободи та інтереси особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами у справі порушення оскаржуваною відмовою відповідача прав, свобод та законних інтересів позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач надав достатньо доказів і обґрунтував на підставі норм законодавства правомірність оскаржуваної відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1

Отже, на підставі встановлених судом обставин та наведених норм Законів суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області не порушило прав позивача, відмовивши у встановленні статусу інваліда війни і видачі посвідчення інваліда війни, тому позовні вимоги до відповідача є необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 6, 9-12, 17, 18, 69-71, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 праці і соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання неправомірними дій субєкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії, а саме: про визнання дій ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області щодо відмови у встановленні позивачу статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення протиправними; про зобовязання відповідача прийняти рішення та встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни і видати посвідчення інваліда війни встановленого зразка, відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: О.С. Кімстачов