Справа № 826/8009/16
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8009/16 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Кривохмжій О.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Сперкача С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.04.2016 №128-1305 та №127-1305.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 січня 2017 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належать нежилі приміщення, які розташовані у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про право власності на нежитлове приміщення.

07.04.2016 контролюючим органом, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення - рішення № 127-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 10 151,01 грн. та податкове повідомлення - рішення № 128-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 25 814,10 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями податкового органу позивач звернувся до суду про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є безпідставними і підлягають скасуванню як протиправні.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України (далі - ПК) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог пп. 14.1.147 п. 4.1 ст. 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу XIII ПК.

Відповідно до пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). А згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст. 120 ЗК і ст. 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами п. 286.1 ст. 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.8 ст. 287 ПК).

Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Вказана правова позиція відповідає позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 07 липня 2015 року у справі № 21-775а15 (№ 826/12388/13-а) та у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 21-3517а15 (№ 826/3130/15).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, оскільки позивач є власником нежитлових приміщень, за земельні ділянки під якими ДПІ у Печерському районі оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями нарахувала земельний податок, незважаючи на те, що ОСОБА_4 не зареєстрував право власності чи користування земельними ділянками під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 ст. 5 ПК України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про наявність у податкового органу правових підстав для нарахування позивачу земельного податку з фізичних осіб.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач не заперечує правильність нарахування земельного податку.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що при винесенні податкових повідомлень-рішень від 07.04.2016 №128-1305, №127-1305 ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Податковим кодексом України. Відтак, підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_4та скасування вказаних рішень податкового органу - відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 12 січня 2017 року, та є підставами для її скасування.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2017 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2017 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий суддя:

Судді:

Постанову в повному тексті виготовлено 27 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.