Справа № 806/2509/16
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Житомир справа № 806/2509/16

категорія 9.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Токаревої М.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 29.05.2015 року,-

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 29.05.2015 року. В обґрунтування позову позивач вказує, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області було проведено фактичну перевірку з питань додержання субєктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами за результатами якої було складено акт №56/21/НОМЕР_1 від 14.05.2016. На підставі вказаного акту відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення від 29.05.2015 року №004932200, яким застосовано штрафні санкції на суму 7954,70 грн. та №, яким застосовано штрафні санкції на суму 2507,50 грн. Позивач вважає, що при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необгрунтовано та з порушенням вимог чинного законодавства, а тому просить визнати їх протиправними та скасувати.

Позивач направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника.

Представник відповідача просив справу розглянути у порядку письмового провадження, проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях.

У відповідності до ч.6 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області було проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань додержання субєктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

За результатами проведеної перевірки було складено акт №56/21/НОМЕР_1 від 14.05.2016, на підставі якого відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення від 29.05.2015 року №004932200, яким застосовано штрафні санкції на суму 7954,70 грн. та №, яким застосовано штрафні санкції на суму 2507,50 грн.

Що стосується твердження позивача з приводу законності проведення перевірки, у зв'язку з тим, що Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року обмежує право податкового органу на проведення у 2015 році фактичних перевірок то суд вважає його безпідставним з огляду на наступне.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2012 року №71-VIII встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють, та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Враховуючи те, що позивач здійснює реалізацію підакцизних товарів, суд вважає, що обмеження на проведення перевірки до нього не застосовуються.

Слід також вказати, що наказ про проведення перевірки є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію фактом його виконання та проведення перевірки.

Крім того, згідно позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом, позивач, допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки та як наслідок не використав свого права не допуску посадових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області до проведення перевірки, а тому, суд визнає посилання позивача на порушення його прав працівниками контролюючого органу щодо проведення перевірки - безпідставними.

Контролюючий орган вказує, що позивачем не забезпечено ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, оскільки відсутні накладні на тютюнові вироби на суму 3807,35 грн.

Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно абзацу 2 п.44.7 ст.44 Податкового кодексу України протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 5 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства та обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

Згідно з пунктом 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю.

У ході судового розгляду відповідачем не заперечувався факт того, що ФОП ОСОБА_1 було своєчасно надано перевіряючим посадовим особам контролюючого органу договір № 1 від 02.03.2015 р. та накладні №№ 1,2,3 на походження товару ( тютюнові вироби) відповідно до яких ці товари були обліковані за місцем їх реалізації. Однак, вони не були прийняті до уваги контролюючим органом, оскільки продавцем товарів була ФОП ОСОБА_2, яка не мала ліцензії на оптовий продаж цих товарів ( тютюнових виробів) та невідповідності цін їх придбання, вказаних у цих накладних, вимогам діючого законодавства України.

Суд наголошує, що Податковим кодексом України або ж іншим нормативно-правовим не встановлено обов'язку для позивача здійснювати контроль за веденням господарської діяльності контрагентами, а також не може до нього застосовуватись відповідальність за недотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання.

Підставою для винесення податкового повідомлення-рішення №, яким застосовано штрафні санкції на суму 2507,50 грн. стало допущення позивачем порушення щодо не оприбуткування готівкових коштів у сумі 501,50 грн. в день їх надходження, що підтверджується фіскальним звітом № 00531 від 19.11.2014.

Крім того, відповідач у акті посилається на те, що позивачем не забезпечено щоденний друк фіскального звітного чеку за 18.11.2014.

Позивач у своїх поясненнях фактично не заперечує факт зазначеного порушення та вказує, що говірку у сумі 501,50 грн. було оприбутковано 19.11.2014, оскільки 18.11.2014 касу відкрили та через 40 хв. закрили.

Відповідно до п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 15.12.2004 року N 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Указом Президента України від 12.06.95 року N 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" з метою подальшого вдосконалення організації готівкового обігу, зміцнення касової дисципліни, підвищення ефективності контролю за додержанням суб'єктами господарської діяльності встановленого порядку ведення операцій з готівкою у національній валюті, посилення відповідальності за додержання ними норм з регулювання обігу готівки та виконання своїх зобов'язань перед бюджетами і державними цільовими фондами постановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.

Аналіз наведених норм свідчить, що законодавство не повязує необхідність оприбуткування готівки з режимом роботи субєкта господарювання, а з фактом їх надходження до каси.

Пунктом 4 статті 17 Закону "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не передбачено застосування до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), фінансових санкцій за порушення такими суб'єктами вимог пункту 9 статті 3 цього Закону за кожен випадок невиконання щоденного друку звітного чека.

Відповідно до пункту 9 статті 3 зазначеного Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані щоденно друкувати на РРО (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 4 статті 17 цього Закону у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чека або його не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій за рішенням відповідних органів державної податкової служби України до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на наведені обставини встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні санкції за несвоєчасне оприбуткування готівки в касі та не забезпечення щоденного роздрукування звітного чеку за 18.11.2014, проте у відповідача не було підстав для застосування фінансових санкцій за порушення ведення обліку товарних запасів, а тому позов слід задовольнити лише в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 29.05.2015 №004932200, в частині застосування штрафу на суму 7614,70 грн.

Керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.05.2015 №004932200, в частині застосування штрафу на суму 7614,70 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.С. Токарева