Справа № 818/3932/15
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Кривенди О.В.,

суддів: Волкова О.Ф., Прокопенка О.Б., -

розглянувши заяву Єременка Романа Олександровича, який є представником уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - Уповноважена особа, Фонд та Банк відповідно), про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року позов задовольнив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 7 березня 2017 року ці судові рішення залишив без змін.

Не погоджуючись із цією ухвалою, Уповноважена особа через свого представника звернулася із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстав, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

У заяві Уповноважена особа посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VІ) та невідповідність оскаржуваного судового рішення викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

На обґрунтування заяви додано копії рішень Вищого адміністративного суду України від 28 січня, 7 і 14 квітня, 2 червня 2016 року (№№ К/800/40534/15, К/800/288/16, К/800/639/16, К/800/51714/15, К/800/45816/15 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, та постанови Верховного Суду України від 15 червня 2016 року № 21-286а16 - на підтвердження невідповідності оскаржуваного судового рішення викладеному у цій постанові висновку.

Проте аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права чи невідповідність оскаржуваної ухвали висновку Верховного Суду України.

Прийняття різних за змістом судових рішень зумовлено різними конкретними фактичними обставинами, які були встановлені судами під час розгляду цих справ.

Так, в оскаржуваній ухвалі суд касаційної інстанції погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідач не надав доказів, які б свідчили, що вчинений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. При цьому суд виходив із того, що до часу віднесення Банку до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації між Банком та позивачем діяв договір банківського вкладу (депозиту), за умовами якого останнім було розміщено 7500 євро строком до 16 серпня 2015 року, і на час укладання цього договору сторони не знали та не могли знати про прийняття у майбутньому рішення про ліквідацію банку та введення тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VІ.

Водночас у рішеннях суду касаційної інстанції, наданих для порівняння, цей суд визнав правомірним невключення позивачів до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки перерахування грошей на рахунки було здійснене в період встановлення обмежень, тобто незаконно, і що шляхом розміщення грошей на рахунках позивачів від власників великих рахунків були штучно створені умови для незаконного отримання відшкодування за рахунок Фонду.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Колегія суддів дійшла висновку, що обставини, встановлені у справі, судове рішення в якій оскаржується, не є подібними до обставин, встановлених у справах, копії судових рішень в яких додано до заяви.

Висновок Верховного Суду України в постанові від 15 червня 2016 року № 21-286а16 ґрунтується лише на тому, що цим судом вже вирішувалося питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм права у подібних спорах з посиланням на постанову Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846 а15), у якій вказано, що виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки та банківську діяльність», пункту шостого статті 2 Закону № 4452-VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Проте цей правовий висновок, згідно з постановою від 16 лютого 2016 року № 21-4846а15, стосується спору між управлінням Пенсійного фонду України та банком, який не виконав свій обов'язок щодо перерахування бюджетних коштів за вимогою пенсійного органу. Тобто тлумачення норм права було здійснено щодо правовідносин, які не є подібними, і за інших обставин ніж у справі, рішення суду в якій оскаржується.

Зазначене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої представником Уповноваженої особи заяви.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про зобов'язання вчинити певні дії за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 7 березня 2017 року.

Суддя-доповідач О.В. Кривенда
Судді: О.Ф. Волков
О.Б. Прокопенко