Справа № 805/1456/17-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 р. Справа № 805/1456/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голошивця І.О., суддів Молочної І.С., Аляб'єва І.Г., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Державної казначейської служби України, в якому просить суд:

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити судді Селидівського міського суду Донецької області у відставці ОСОБА_1, за рахунок коштів Державного бюджету України, вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, з індексацією нарахованої суми;

- зобов'язати Державну казначейську службу України та Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області здійснити розрахунково-касове обслуговування розпорядника коштів Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області для нарахування та виплати судді Селидівського міського суду Донецької області у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку із звільненням у відставку з індексацією нарахованої суми;

- зобов'язати Державну казначейську службу України та Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області здійснити безспірне списання коштів державного бюджету на підставі цієї постанови суду для нарахування та виплати судді Селидівського міського суду Донецької області у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку із звільненням у відставку з індексацією нарахованої суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з лютого 1993 року вона перебувала на посаді судді Селидівського міського суду Донецької області та постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515 -VIII «Про звільнення суддів» її було звільнено з посади судді Селидівського міського суду Донецької області. На підставі наказу Голови Селидівського міського суду Донецької області від 27 вересня 2016 року № 57-к ОСОБА_1 було відраховано зі штату у відставку. Позивач зазначає, що на момент звільнення їй не було нараховано і не було сплачено вихідну допомогу у зв'язку з відставкою, яка передбачена статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-17 у редакції від 07 липня 2010 року в розмірі 10 мінімальних заробітних плат за останньою посадою. Крім того, позивач посилається на те, що вона зверталась до Територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області з заявою про нарахування та виплату належної вихідної допомоги. Однак, листом від 21 березня 2017 року № 05-340/17 їй відмовлено у виплаті вихідної допомоги, оскільки на час прийняття рішення ВР України про звільнення з посади судді стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратив чинність. Позивач вважає таку відмову протиправною. З метою захисту гарантованого права в отриманні вихідної допомоги, вважає необхідним засобом юридичного захисту порушених прав зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою в розмірі, визначеному ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин. Позивач зазначив, що вихідна допомога має дорівнювати 284 893,10 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, просив суд розглядати справу без участі позивача.

Представник відповідача 1 через відділ документообігу та архівної роботи суду надав заперечення на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що норма статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-17 в редакції від 07 липня 2010 року, що регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, була виключена з Закону згідно з пунктом 28 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII. Крім того зауважив, що Рішення щодо неконституційності Закону України № 1166 в частині виключення статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Конституційним судом не приймалось.

Крім того, відповідач зазначив, що 12 лютого 2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», що набув чинності 28 березня 2015 року, яким затверджено нову редакцію Закону. Проте, у вказаному законі не наведено визначення щодо виплати вихідної допомоги суддів у зв'язку з відставкою.

Також відповідач звернув увагу на те, що судді, функціонують в державній системі влади, перебувають у певних трудових відносинах із судовою установою, де вони працюють, виконуючи свої посадові обов'язки. Так, наказ голови Селидівського міського суду Донецької області від 27 вересня 2016 року № 57-к, виданий на виконання постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII «Про звільнення суддів» не містить зобов'язання здійснити виплату позивачу, яка звільнена з поданням заяви про відставку, вихідної допомоги. Разом з цим посилання позивача на порушення її конституційних прав у зв'язку з невиплатою вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є необґрунтованими, оскільки Конституційний суд України у своїх рішеннях не відносить вихідну допомогу до конституційних гарантій незалежності суддів, а її виплату до звуження конституційних прав судді.

В зв'язку з чим, відповідач 1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу без участі представника управління.

Представники відповідачів 2, 3 у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заперечень на позовну заяву до суду не надали.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно до частини першої ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 з лютого 1993 року перебувала на посаді судді Селидівського міського суду Донецької області. Зазначені обставини не є спірними між сторонами.

Згідно постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII, відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, у зв'язку з поданням заяви про відставку, прийнято рішення про звільнення з посади судді, зокрема, ОСОБА_1, суддю Селидівського міського суду Донецької області (а.с. 11-13).

Наказом голови Селидівського міського суду Донецької області від 27 вересня 2016 року № 57-к «Про відрахування судді ОСОБА_1. зі штату Селидівського міського суду Донецької області» вирішено, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» № 1515-VIII від 08 вересня 2016 року, пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, відрахувати суддю ОСОБА_1 зі штату Селидівського міського суду Донецької області 27 вересня 2016 року, у зв'язку з поданням заяви про відставку та звільнення з посади судді Селидівського міського суду Донецької області.

Відповідно до п. 2 зазначеного наказу ОСОБА_1 наказано виплатити компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за період роботи з 01 серпня 2016 року по 27 вересня 2016 року тривалістю 2 календарних днів (а.с. 8).

20 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області з листом щодо виплати їй вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку.

Листом від 21 березня 2017 року № 05-340/17 Територіальне управління державної судової адміністрації в Донецькій області повідомило позивача, що на час прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді стаття 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI у редакції від 07 липня 2010 року, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила чинність, у зв'язку з чим, вихідна допомога виплаті не підлягала (а.с. 9).

Відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області від 13 січня 2017 року № 04-41-115 вбачається, що сума доходу ОСОБА_1 за період з січня по грудень 2016 року складає 252 389,77 грн. (а.с. 10).

Не погодившись з рішенням Територіального управління державної судової адміністрації в Донецькій області позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо зобов'язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільнення у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, регулюються правовими нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VIII із змінами та доповненнями (далі по тексту - Закон № 2453), Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання» № 1166-VII від 27 березня 2014 року із змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (у редакції станом на 08 липня 2016 року) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Закону № 2453 заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною 4 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Приписами статті 122 Закону № 2453 визначено, що порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, визначається цим Законом та Регламентом Верховної Ради України. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Згідно з ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Первинною редакцією частини 1 вказаної статті було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

В подальшому ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI існувала у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02 грудня 2010 року № 2756-VI, яким із первинної редакції ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було виключено слово «неоподатковувана».

Положення ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI з наступними змінами визнані такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), рішенням Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 у справі № 1-1/2013 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення», абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

27 березня 2014 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» № 1166-VII.

На підставі пп. 1 п. 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» від 27 березня 2014 року № 1166-VIІ до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI внесено зміни, а саме виключена стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до п. 2 розділу IV Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» від 27 березня 2014 року № 1166-VIІ зміни, передбачені пп. 1 п. 28 розділу ІІ цього Закону набрали чинності з 01 квітня 2014 року.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» від 27 березня 2014 року № 1166-VIІ в частині виключення ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI Конституційним Судом України не приймалося.

В зв'язку з чим, суд зазначає, що з 01 квітня 2014 року Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI не передбачав виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, у зв'язку з виключенням ст. 136 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В абз. 1-2 п. 2 мотивувальної частини рішення від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача, тобто станом на 08 вересня 2016 року.

Таким чином, вимоги позивача про зобов'язання нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу є не законними, оскільки, на день припинення повноважень ОСОБА_1, як судді Селидівського міського суду Донецької області, стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI була виключена, а інші чинні законодавчі акти такої виплати не передбачали.

Суд вважає, суб'єктивне право на відставку позивач набув пропрацювавши на посаді судді впродовж 20 років. Разом з цим сама сутність права полягає у можливості особи вільно обирати вид та міру дозволеної поведінки.

Також, суд вважає доцільним зазначити, що законодавство, чинне на момент реалізації позивачем його суб'єктивного права на відставку, яке має застосовуватись, виходячи з положень ч. 1 ст. 58 Конституції України, права та отримання нею вихідної допомоги не передбачало.

Тому, позовна вимога щодо зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити судді Селидівського міського суду Донецької області у відставці ОСОБА_1, за рахунок коштів Державного бюджету України, вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, з індексацією нарахованої суми, не підлягає задоволенню.

Позовні вимоги щодо зобов'язання Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області здійснити розрахунково-касове обслуговування розпорядника коштів Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області для нарахування та виплати судді Селидівського міського суду Донецької області у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку із звільненням у відставку з індексацією нарахованої суми та зобов'язання Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області здійснити безспірне списання коштів державного бюджету на підставі цієї постанови суду для нарахування та виплати судді Селидівського міського суду Донецької області у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку із звільненням у відставку з індексацією нарахованої суми є похідними від попередньої позовної вимоги, у задоволенні якої позивачу відмовлено, а тому і дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає стягненню.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 126-128, 130, 133-135, 138-140, 143, 150-154, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Голошивець І.О.

Судді Молочна І.С.

Аляб'єв І.Г.