Справа № 2а/0370/3908/12
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Справа № 2а/0370/3908/12

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач, підприємець) звернулась з адміністративним позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі Луцька ОДПІ, податковий орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 серпня 2012 року: № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, від 02 жовтня 2012 року № НОМЕР_3.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2012 року в адміністративній справі № 2а/0370/3908/12 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 135-143).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2012 року у справі № 2а-0370/3908/12 - в частині вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16 серпня 2012 року визнано нечинною та в цій частині провадження - закрито, а решту постанови залишено без змін (а.с. 181-188).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2017 року в даній адміністративній справі ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 року та постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2012 року по справі № 2а/0370/3908/12 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 222-225).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2017 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду; допущено процесуальне правонаступництво у справі, замінено позивача Луцьку обєднану державну податкову інспекцію у Волинській області Державної податкової служби на її правонаступника - Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ) (а.с. 229-230).

Відповідно до додаткових пояснень позивача від 04 квітня 2017 року ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Луцької ОДПІ від 16 серпня 2012 року № НОМЕР_2, від 02 жовтня 2012 року № НОМЕР_3 (а.с. 252-253).

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

Луцькою ОДПІ з 23 по 25 липня 2012 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства позивачем в частині взаєморозрахунків із Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Контракт» (далі ТзОВ «Укр-Контракт») за період з 01 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 2804/17-2/НОМЕР_4 від 01 серпня 2012 року, відповідно до висновків якого виявлено порушення, вчинені позивачем: частини першої статті 203, статей 215, 228, 662, 655, 628, 638, 664 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) в частині недотримання в момент вчинення правочину вимог, які спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені пунктом 5 статті 203 ЦК України, а отже, договори, укладені між підприємцем ОСОБА_3 та ТзОВ «Укр-Контракт», відповідно до частин першої, пятої статті 203, пунктів 1, 2 статей 215, 228 ЦК України мають ознаки нікчемності та є нікчемними в силу закону; пункту 185.1 статті 185, статті 186, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.4 статті 198 Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого донараховано ПДВ за грудень 2011 року на суму 20 170 грн; пункту 138.1 статті 138, пункту 177.4 статті 177 ПК України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2011 рік в сумі 15 127 грн. 18 коп.

На підставі вказаного акта Луцькою ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення, зокрема, від 16 серпня 2012 року № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 18 908 грн 98 коп., з яких: 15 127 грн 18 коп. за основним платежем, 3 781 грн 80 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 02 жовтня 2012 року № НОМЕР_3, яким збільшено суму грошового зобовязання зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 638 грн 24 коп., в тому числі: 510 грн 59 коп. за основним платежем, 127 грн 65 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 15, 16).

Оскаржені податкові повідомлення-рішення позивач вважає протиправними і такими, що підлягають скасуванню з тих підстав, що на виконання умов договору № 6 від 02 грудня 2011 року, укладеного між підприємцем ОСОБА_3 і ТзОВ «Укр-Контракт», позивач у грудні 2011 року придбала у постачальника товар (дитячі іграшки) вартістю 121 017 грн 40 коп. (в тому числі ПДВ 20 169 грн 57 коп.). Факт реального здійснення господарських операцій підтверджується видатковими, податковими накладними, оплату придбаного товару здійснено в повному обсязі. Первинні документи оформлено відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відсутність документів на транспортування товару свідчить виключно про недотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, а не порушення податкового законодавства, відповідно такий факт не може спростовувати придбання товарів чи послуг. Недотримання контрагентом вимог податкового законодавства не може впливати на формування податкового кредиту покупцем, як і наявність чи недостатність технічного персоналу, складських приміщень. При проведенні перевірки фактичність виконання укладеного між сторонами правочину податковим органом не перевірялась, висновки ж про його нікчемність зроблені виключно на підставі перевірки іншого платника податків. Отже, висновок податкового органу про нікчемність укладеного позивачем правочину є безпідставним, оскільки підприємцем не порушена жодна з норм Цивільного кодексу України і даний правочин не є таким, що порушує публічний порядок.

Відповідно до письмових заперечень проти адміністративного позову від 19 грудня 2012 року (а.с. 46-49), від 03 квітня 2017 року (а.с. 234-235) відповідач його вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне.

Під час проведення перевірки податковий орган не отримав від підприємця доказів фактичного здійснення господарських операцій з ТзОВ «Укр-Контракт», доказів передачі товарів від продавця до покупця, в звязку з відсутністю документів, що засвідчують їх транспортування, розвантаження, зберігання, а тому надані позивачем до позову та під час судових засідань документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів. Матеріалами перевірок ТзОВ «Укр-Контракт» встановлено порушення норм Цивільного кодексу України в момент вчинення останнім правочинів, в тому числі й з підприємцем ОСОБА_3 у звязку з відсутністю у товариства необхідних умов для ведення господарської діяльності, виробничих фондів, складських приміщень, транспортних засобів тощо.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору судом податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 16 серпня 2012 року № НОМЕР_2, від 02 жовтня 2012 року № НОМЕР_3, прийняті відповідачем як субєктом владних повноважень, перевірялися на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що на підставі наказу № 1060 від 23 липня 2012 року, направлення на перевірку № 001255 від 23 липня 2012 року з 23 по 25 липня 2012 року Луцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства підприємцем ОСОБА_3 в частині взаєморозрахунків із ТзОВ «Укр-Контракт» у 2011 році.

Висновки проведеної перевірки викладено в акті № 2804/17-2/НОМЕР_4 від 01 серпня 2012 року (а.с. 8-13), згідно з якими виявлено порушення, вчинені позивачем: частини першої статті 203, статей 215, 228, 662, 655, 628, 638, 664 ЦК України в частині недотримання в момент вчинення правочину вимог, які спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені пунктом 5 статті 203 ЦК України, а отже, договори, укладені між підприємцем ОСОБА_3 та ТзОВ «Укр-Контракт», відповідно до частин першої, пятої статті 203, пунктів 1, 2 статей 215, 228 ЦК України мають ознаки нікчемності та є нікчемними в силу закону; пункту 185.1 статті 185, статті 186, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.4 статті 198 ПК України, в результаті чого донараховано ПДВ за грудень 2011 року на суму 20 170 грн; пункту 138.1 статті 138, пункту 177.4 статті 177 ПК України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2011 рік в сумі 15 127 грн. 18 коп.

На підставі вказаного акта від 01 серпня 2012 року Луцькою ОДПІ прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення від 16 серпня 2012 року № НОМЕР_2 про збільшення позивачу грошового зобовязання зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18 908 грн 98 коп., в тому числі: за основним платежем 15 127 грн 18 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 3 781 грн 80 коп. (а.с. 15).

Не погодившись з прийнятими рішеннями, позивачем 07 вересня 2012 року подано первинну скаргу до Державної податкової служби у Волинській області, однак рішенням від 26 вересня 2012 року дану скаргу залишено без задоволення. Водночас, податковий орган дійшов висновку про необхідність застосування ставки податку 17 % до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року у звязку з чим - збільшення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 638 грн 24 коп. (510 грн 59 коп. за основним платежем, 127 грн 65 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 17-19).

У звязку з прийняттям Державною податковою службою у Волинській області рішення від 26 вересня 2012 року, на підставі акта перевірки від 01 серпня 2012 року Луцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 02 жовтня 2012 року № НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобовязання зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 638 грн 24 коп., в тому числі: за основним платежем 510 грн 59 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 127 грн 65 коп. (а.с. 16).

За результатами розгляду повторної скарги підприємця ОСОБА_3 від 08 жовтня 2012 року на податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 16 серпня 2012 року №, рішення Державної податкової служби у Волинській області від 26 вересня 2012 року, Державна податкова служба України рішенням № 2258/0/141-12/ок/10-2315 від 02 листопада 2012 року скаргу підприємця залишила без задоволення, а оскаржувані рішення без змін (а.с. 20-22).

В обґрунтування висновків щодо порушення позивачем норм податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з ТзОВ Укр-Контракт податкові органи посилались на те, що відповідно до результатів зустрічної звірки ТзОВ Укр-Контракт встановлено формування податкового кредиту останнього за рахунок ТзОВ Аристократ ТІ та ТзОВ КБС ІБК з метою надання податкової вигоди третім особам у вигляді надання їм права на податковий кредит; підтвердити відпуск товару товариством Укр-Контракт підприємцю ОСОБА_3 неможливо у звязку з відсутністю даного контрагента за юридичною адресою та ненаданням відповіді на письмовий запит; в ході перевірки підприємцем не було предявлено документів, що засвідчують транспортування, навантажувально-розвантажувальні роботи, зберігання товарів, відсутні наймані працівники. З огляду на вказане, податкова інспекція дійшла висновку про проведення безтоварної операції без сплати податків, що в свою чергу спричиняє шкоду державі та суспільству. Тому, зазначена операція, відповідно до частин першої, другої статті 215, частин першої, пятої статті 203 Цивільного кодексу України є нікчемною, і в силу статті 216 Цивільного кодексу України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з її недійсністю. Таким чином, витрати та податковий кредит підприємця ОСОБА_3 за наслідками господарських операцій з ТзОВ Укр-Контракт сформовано неправомірно, оскільки договір поставки № 6 від 02 грудня 2011 року, укладений з даним контрагентом є нікчемним в силу того, що операція з придбання товарів не мала реального характеру.

Отже, як вбачається з акту перевірки № 2804/17-2/НОМЕР_4 від 01 серпня 2012 року, висновок відповідача про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтувався на тому, що наявні в останнього документи первинного бухгалтерського обліку не є достатньою підставою для формування витрат, віднесення певних сум до податкового кредиту, для формування податкового кредиту у звязку із недоведенням реальності здійснення господарських операцій, а саме придбання в ТзОВ Укр-Контракт товару дитячі іграшки у межах господарської діяльності платника податку.

Суд не погоджується з позицією відповідача щодо недоведеності реальності здійснення господарської операції з придбання товару позивачем у ТзОВ Укр-Контракт на підставі договору поставки № 6 від 02 грудня 2011 року з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 02 грудня 2011 року між ТзОВ Укр-Контракт (постачальник) і підприємцем ОСОБА_3 (покупець) укладено договір поставки № 6 (а.с. 29-30). Відповідно до умов вказаного договору постачальник зобовязався поставити покупцю товар, а останній прийняти і оплатити вартість цього товару. Сторони погодили, що ціна кожної одиниці товару визначається постачальником і вказується у видаткових накладних. Товар відвантажується зі складу постачальника або доставляється постачальником на підставі видаткових накладних згідно з письмовим або усним замовленням покупця. Оплата товару проводиться шляхом передоплати або протягом семи календарних днів з моменту отримання товару.

На виконання умов вказаного договору позивач придбала у ТзОВ Укр-Контракт товар дитячі іграшки в асортименті, визначеному у видаткових накладних, загальною вартістю 121 017 грн 40 коп., в тому числі ПДВ 20 169 грн 57 коп.

Факт придбання товару позивач підтвердила копіями видаткових накладних № УК-0000153 від 14 грудня 2011 року, № УК-0000154 від 20 грудня 2011 року (а.с. 31, 32); податковими накладними № 142 від 14 грудня 2011 року, № 203 від 20 грудня 2011 року (а.с. 33, 34).

Позивач оплатила придбаний товар у повному обсязі, що підтверджується угодою про відступлення права вимоги заборгованості від 14 грудня 2011 року, укладеної між ТзОВ Укр-Контракт і ТзОВ ВКФ «Володимир» (а.с. 36), повідомленням про відступлення права вимоги заборгованості (а.с. 35), платіжними дорученнями № 12 від 14 грудня 2011 року, № 31 від 24 січня 2012 року (а.с. 37, 38). Також, позивачем на підтвердження здійснення реальної господарської діяльності в перевіреному періоді надано копії договору оренди приміщення від 01 жовтня 2011 року, акта здачі-приймання нежитлового приміщення в оренду від 01 жовтня 2011 року (а.с. 62-63, 64).

Крім того, на підтвердження використання придбаного товару у подальшій господарській діяльності його реалізації, підприємцем надано копії видаткових накладних, податкових накладних (а.с. 65-126); акт звірки взаємних розрахунків з контрагентом-покупцем по ланцюгу постачання (а.с. 127-128); сертифікати відповідності на продукцію (а.с. 129-132).

Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України (ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини другої статті 215, частини першої статті 216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, зокрема це: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України (ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути, на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов'язання недійсним відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов'язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Матеріали даної адміністративної справи свідчать про те, що правочин, укладений між позивачем та ТзОВ "Укр-Контракт" виконаний обома сторонами.

Згідно зі статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору. В силу статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спір між сторонами щодо недійсності договору відсутній.

Відповідно до висновку Луцької ОДПІ, викладеного в акті перевірки від 01 серпня 2012 року порушень при здійсненні господарської діяльності позивачем контролюючим органом не виявлено.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (Закон № 996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а також податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як встановлено пунктами 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення витрат та включення сум обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Перевіривши первинні документи, що містяться в матеріалах даної адміністративної справи, суд приходить до висновку, що вони оформлені відповідно до вимог Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704.

Податковим органом не встановлено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, чи ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом, а тому зазначені документи є підставою для бухгалтерського обліку. При цьому, відповідачем не спростовано фактичне виконання господарських операцій з поставки позивачу товару.

Факт придбання товару підтверджується копіями податкових, видаткових накладних, оплата позивачем вартості отриманих товарів підтверджується копіями платіжних доручень. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірні.

На думку суду, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання. Отже, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови стосовно його формування та має необхідні документальні підтвердження його розміру і не може свідчити про наявність умислу уникнути від сплати податків.

Також, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до пункту 73.5 статті 73 ПК України з метою отримання податкової інформації, контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Відповідно до пунктів 2 4 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1232 (Порядок № 1232), зустрічні звірки проводяться у суб'єктів господарювання щодо здійснення операцій, з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов'язань.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1232 за результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка, яка підписується суб'єктом господарювання (законним чи уповноваженим представником) і посадовими особами органу державної податкової служби та особисто вручається суб'єкту господарювання або його законному чи уповноваженому представникові під розписку або надсилається суб'єкту господарювання за його адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Отже, проведення звірки - це дії по співставленню даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, за результатами здійснення яких складається довідка.

Виходячи з приписів підпункту 4.4 пункту 4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011 року № 236, у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема, у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням, відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.

Таким чином, суд вважає, що оскільки зустрічна звірка ТзОВ "Укр-Контракт" фактично не проводилася, то акт про неможливість проведення зустрічної звірки останнього від 25 квітня 2012 року (а.с. 52-56) не є належним доказом відсутності факту виконання господарських зобовязань між позивачем і ТзОВ "Укр-Контракт". Отже, складений ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС акт про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача від 25 квітня 2012 року є різновидом податкової інформації і не може бути підставою для висновку щодо порушення позивачем норм податкового законодавства при здійсненні його господарської діяльності.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 16 серпня 2012 року № НОМЕР_2, від 02 жовтня 2012 року № НОМЕР_3 є протиправними, а позовні вимоги позивача про їх скасування підлягають до задоволення.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції у Волинській області Державної податкової служби від 16 серпня 2012 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції у Волинській області Державної податкової служби від 02 жовтня 2012 року №.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 25 квітня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук