Справа № 806/6853/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року К/800/46400/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Голубєвої Г.К.
Юрченко В.П.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2014 у справі № 806/6853/13-а за позовом Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор» «ВС-Партнер» до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор» «ВС-Партнер» звернулося з адміністративним позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2014, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2014, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 30.07.2014 за №000060222, від 30.07.2013 за №000057222, від 18.09.2013 за №000116222, від 18.09.2013 за №000117222, від 18.09.2013 за №000118222.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення, оскільки вважає, що постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі розпорядження керівника апарату від 01.12.2016 № 1310 та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2016 справа № 806/6853/13-а буда перерозподілена на суддю Борисенко І.В.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області проведено документальну виїзну перевірку Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства «Вібросепаратор» «ВС-Партнер» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 08.07.2013 за № 254/22-2/25309141/0110.

На підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 30.07.2013 за № 000060222 про зменшення від'ємного значення податку на додану вартість за грудень 2012 року в сумі 162631 грн.;

від 30.07.2013 за № 000059222 про зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 78540 грн. за І квартал 2011 року;

від 30.07.2013 за № 000058222 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 28522,00 грн. за основним платежем та в сумі 7131,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 30.07.2013 за № 000057222 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 562951,00 грн. за основним платежем та в сумі 127834,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами розгляду скарги позивача ГУ Міндоходів у Житомирській області винесено рішення, за яким:

скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.07.2013 за № 000058222 в частині визначення податку на додану вартість в сумі 7070,00 грн. за основним платежем та в сумі 1768,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а в іншій частині в сумі 21452,00 грн. за основним платежем та в сумі 5363,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями це податкове повідомлення-рішення залишено без змін;

скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.07.2013 за № 000059222 в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 3723,00 грн., а в іншій частині в сумі 74817,00 грн. це податкове повідомлення-рішення залишено без змін;

вирішено додатково зменшити від'ємне значення з податку на додану вартість в сумі 8290,00 грн.

У зв'язку з наведеним, Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області прийнято нові податкові повідомлення-рішення:

від 18.09.2013 за № 000118222 про визначення позивачу грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 21452,00 грн. за основним платежем та в сумі 5363,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 18.09.2013 за № 000116222 про зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 74814 грн. за І квартал 2011 року;

від 18.09.2013 № 000117222 про додаткове зменшення від'ємного значення податку на додану вартість за грудень 2013 року в сумі 8290,00 грн.

З огляду на викладені обставини та виходячи з положень пп.60.1.3 п.60.1, п.60.4 ст.60 Податкового кодексу України, п. 5.3 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2012 за № 2135/22447, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що податкові повідомлення-рішення від 30.07.2013 за № 000059222 (про зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 78540 грн. за І квартал 2011 року) та від 30.07.2013 за № 000058222 (про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 28522,00 грн. за основним платежем та в сумі 7131,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) є відкликаними з дня надходження до платника податків прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень від 18.09.2013 за № 000118222 про визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 21452,00 грн. за основним платежем та в сумі 5363,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та від 18.09.2013 за № 000116222 про зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 74814 грн. за І квартал 2011 року.

Підставою для збільшення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 30.07.2013 за № 000057222 грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 562951,00 грн. за основним платежем та в сумі 127834,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та для зменшення за податковим повідомленням-рішенням від 18.09.2013 за № 000116222 від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 74814 грн. за І квартал 2011 року слугували висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, про порушення вимог пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що полягали у неправомірному віднесенні за 2010 рік до складу валових витрат та за 2011, 2012 роки до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, витрат за операціями з придбання у фізичних осіб-підприємців ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (далі - ФОП) послуг з пошуку покупців техніки, оформлення договорів, специфікацій, проведення переговорів, узгодження умов співпраці та витрат за операціями з придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ «УКР-СТАЛЬ КОМПЛЕКТ», ТОВ «ЗАПОРІЖМЕТАЛ ХОЛДІНГ», ТОВ «БІМАШ-ТКТ», ПП ТК «СІТ», ТОВ «Арагон Торг», реальне вчинення яких не підтверджено та які не пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 18.09.2013 за № 000118222 податку на додану вартість в сумі 21452,00 грн. за основним платежем та в сумі 5363,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, для зменшення за податковим повідомленням-рішенням від 30.07.2013 за № 000060222 від'ємного значення податку на додану вартість за грудень 2012 року в сумі 162631 грн. та зменшення за податковим повідомленням-рішенням від 18.09.2013 за № 000117222 від'ємного значення податку на додану вартість за грудень 2013 року в сумі 8290,00 грн. слугували висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, про порушення вимог пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що полягало у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту за звітні періоди 2010 - 2012 років сум податку на додану вартість, що сплачені (нараховані) за операціями з придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ «УКР-СТАЛЬ КОМПЛЕКТ», ТОВ «ЗАПОРІЖМЕТАЛ ХОЛДІНГ», ТОВ «БІМАШ-ТКТ», ПП ТК «СІТ», ТОВ «Арагон Торг».

Висновок про відсутність реального вчинення господарських операцій між позивачем та ФОП обґрунтовано податковим органом тим, що зміст наданих актів виконання послуг з пошуку покупців техніки, організації ведення переговорів і сприяння укладенню договорів купівлі-продажу техніки є ідентичним, не містить конкретизації наданих послуг, щодо яких контрагентів послуги надавались, пропозицій чи висновків про проведену роботу, інформації про фактично понесені витрати на виконання послуг. У позивача відсутні первинні документи, передбачені умовами договорів, які б підтверджувати витрати. Штатним розписом позивача передбачено окремий відділ збуту, в якому працюють «менеджери ЗЕД», «менеджери з продажу», в обов'язки яких входить пошук покупців техніки, оформлення договорів, угод, специфікацій, виставлення рахунків, рахунків-фактур, взаєморозрахунків, проведення переговорів, узгодження умов співпраці.

Висновок про відсутність реального вчинення господарських операцій між позивачем та ТОВ «УКР-СТАЛЬ КОМПЛЕКТ», ТОВ «ЗАПОРІЖМЕТАЛ ХОЛДІНГ», ТОВ «БІМАШ-ТКТ», ПП ТК «СІТ», ТОВ «Арагон Торг» обґрунтовано відсутністю необхідних умов для ведення господарської діяльності, зокрема, відсутністю основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, відсутністю документів щодо господарських операцій.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наданими позивачем доказами підтверджено правомірність формування валових витрат/витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту з податку на додану вартість. Водночас, відповідачем не підтверджено порушень позивачем вимог податкового законодавства, встановлених актом перевірки.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Відповідно, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) випливає також з норм Законів України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок на додану вартість» та Податкового Кодексу України.

Порядок формування платником податку на додану вартість податкового кредиту за звітні періоди, що передували січню 2011 року, регулювався п.7.2, п.7.4, п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а починаючи з січня 2011 року - ст.198 Податкового кодексу України.

Порядок формування платником податку на прибуток підприємств валових витрат за звітні періоди, що передували ІІ кварталу 2011 року, регулювався ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а починаючи з ІІ кварталу 2011 року - ст.138 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема з витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Підпунктом 138.1.1. п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п.138.2. ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 7.4.1. п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зважаючи на наведені норми закону, колегія суддів зазначає, що витрати платника податків мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що передбачають реальні господарські операції, які відображаються в податковому обліку та які повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та фізичними особами-підприємцями було укладено низку договорів, за якими позивач (замовник) придбав у ФОП (виконавців) послуги з пошуку покупців техніки, оформлення договорів, специфікацій, проведення переговорів, узгодження умов співпраці.

Предметом маркетингових досліджень є пошук потенційних покупців на продукцію, що її виробляє позивач, з метою збільшення обсягів продажу.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії актів виконаних робіт, договорів про надання маркетингових послуг, банківські виписки на оплату вартості маркетингових досліджень, копії маркетингових звітів, суди встановили, що ними підтверджено факти придбання послуг з метою використання у господарській діяльності позивача. Зазначені докази оцінені судами попередніх інстанцій як належні і допустимі.

Суди попередніх інстанцій встановили, що результатом наданих послуг є укладені позивачем договори поставки та здійснена реалізація товарів підприємствам та організаціям, що зазначені у актах виконаних робіт. За рахунок цього позивач збільшив продаж товарів та готової продукції, в результаті чого отримав дохід. Подальше використання в господарській діяльності проведених досліджень підтверджується договорами поставок, видатковими накладними, банківськими виписками, довіреностями на отримання продукції.

Судом апеляційної інстанції надано оцінку посиланням податкового органу, викладеним в апеляційній скарзі, на покази свідків - директора СТОВ «Лугань», директора ПП «Наші меблі», директора ТОВ «Буд монтаж Колос» (згідно з якими останні не були знайомі з ФОП, не здійснювали з даними особами переговорів на придбання товарно-матеріальних цінностей), в результаті якої суд вказав на неможливість врахування таких пояснень як доказів нереальності вчинення господарських операцій з огляду на встановлену обставину про закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення) кримінального провадження №000101 в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 Кримінального кодексу України (в межах якого були допитані зазначені особи як свідки).

Судами попередніх інстанцій також встановлено наступні обставини.

Між позивачем (покупцем) та ТОВ «УКР-СТАЛЬ КОМПЛЕКТ», TOB «ЗАПОРІЖМЕТАЛ ХОЛДІНГ», ПП ТК «СІТ» (постачальниками) окремі договори на поставку товару не укладалися. Замовлення товару проводилося на підставі рахунків-фактур. Замовлення товару підтверджується видатковими накладними, що містять графу «замовлення». Факт передачі товару та оплата підтверджується видатковими накладними, податковими накладними та банківськими виписками.

Доставка товару від постачальників ТОВ «УКР-СТАЛЬ КОМПЛЕКТ», TOB «ЗАПОРІЖМЕТАЛ ХОЛДІНГ» була здійснена власними силами позивача, а саме: автомобілями, орендованими згідно з договором оренди майна від 02.09.2009 №01/09-09, укладеним між позивачем та орендодавцем. Автомобілі: КАМАЗ 5320, Renault FC, ВАЗ 21043-02) передані в оренду позивачу на підставі відповідних актів приймання передачі. Отриманий від постачальників - ТОВ «УКР-СТАЛЬ КОМПЛЕКТ», TOB «ЗАПОРІЖМЕТАЛ ХОЛДІНГ» товар використаний позивачем в господарській діяльності, що підтверджується накладними на внутрішнє переміщення. Наявність у позивача товару, отриманого від ТОВ «УКР-СТАЛЬ КОМПЛЕКТ» підтверджено також подальшим продажем такого товару позивачем на підставі видаткових накладних.

Окрім того, що факт передачі товару від постачальника - ПП ТК «СІТ» підтверджується рахунками-фактурами, видатковими накладними, податковими накладними, цей факт підтверджується ще й обставинами, встановленими у рішенні Господарського суду Житомирської області від 17.07.2012 у справі №18/5007/748/12 за позовом ПП ТК «СІТ» до ДП ВАТ «Вібросепаратор «ВС-Партнер» про стягнення 86424,79 грн. Наявність у позивача товару, отриманого від ПП ТК «СІТ», підтверджується його подальшим продажем, про що свідчать видаткові накладні, та використанням товару у виробничому процесі, про що свідчать накладні на внутрішнє переміщення товару.

Між позивачем (замовником) та ТОВ «Бімаш ТКТ» (підрядником) укладено договір підряду.

Дослідивши надані позивачем докази (договір підряду, розрахункові документи, виписки банку, де відображені операції з перерахування позивачем коштів у вигляді попередньої оплати TOB «Бімаш-ТКТ» за будівельні матеріали та будівельно-ремонтні роботи, податкові накладні, документ про договірні ціни), судами попередніх інстанцій встановлено, що ними підтверджено факт придбання підрядних робіт. Зазначені докази оцінені судами попередніх інстанцій як належні та допустимі.

Віднесення сплаченого позивачем постачальнику послуг (робіт) податку на додану вартість до складу податкового кредиту на дату списання коштів з рахунку позивача на оплату послуг (робіт) відповідає вимогам п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України.

Здача ремонтних робіт, які виконувались TOB «Бімаш-ТКТ», не відбулася у період, який перевірявся, тому акти здачі-приймання виконаних робіт на перевірку не могли бути надані позивачем.

Щодо господарських операцій позивача з придбання робіт у TOB «Арагон-торг» судами попередніх інстанцій встановлено, що такі операції підтверджено наявними в матеріалах справи копіями договору та специфікації до договору, переліком робіт та послуг - додатком №2 до договору, типовою формою №КБ-2в, документом про договірну ціну, видатковою накладною, податковими накладними, товарно-транспортною накладною на перевезення будматеріалів.

Дослідивши надані позивачем вказані вище докази, судами попередніх інстанцій встановлено, що ними підтверджено факт придбання підрядних робіт та будівельних матеріалів. Зазначені докази оцінені судами попередніх інстанцій як належні та допустимі.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про дотримання позивачем вимог закону при віднесенні до складу валових витрат/витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та до складу податкового кредиту податку на додану вартість та про протиправність податкових повідомлень-рішень від 30.07.2014 № 000060222, від 30.07.2013 № 000057222, від 18.09.2013 № 000116222, від 18.09.2013 № 000117222, від 18.09.2013 № 000118222.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги вищенаведеного не спростовують.

Щодо доводів податкового органу про відсутність фактів укладення окремих письмових договорів поставки товару, то колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що положеннями ч.1 ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Законом не заборонено укладати договір поставки товару постачальником - суб'єктом підприємницької діяльності у спрощений спосіб - шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Отже, законодавством передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку через ділову переписку - шляхом обміну документами, в тому числі, електронними, у вигляді прийняття замовлення до виконання. При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.

До того ж стан виконання податкових обов'язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів, з урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов'язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту з фактом придбання товарів (послуг) з метою використання в господарській діяльності.

Отже, з позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект форми укладеного правочину (окрім випадків, коли в законі прямо вказано, що правочин, який не відповідає формі закону є нікчемним чи правочин визнаний судом недійсним), а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2014 - без змін.

2. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді Г.К. Голубєва

В.П. Юрченко