Справа № 200/5027/16-а
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/5027/16-а
провадження № 2а/200/243/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого – судді Кудрявцевої Т.О.
при секретарі - Власенко К.О.
Окрім цього реалізація єдиної тарифної політики передбачає затверджену центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, методику розрахунку тарифів за видами перевезень. Відповідно до п.1.2 Наказу Міністерства транспорту і зв’язку України №1175 від 17.11.2009 року «Про затвердження методики розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту» методика є обов’язковою для застосування під час встановлення регульованого тарифу органами виконавчої влади та місцевого самоврядування на послуги пасажирського автомобільного транспорту.
На думку позивача в рішенні виконкому №648 від 24.09.2015 року до уваги приймалося лише зниження ціни на пальне, тоді як у відповідності з вищезазначеними нормами основу рішення повинні складати розрахунки, здійсненні відповідно до вищезазначеної методики, які враховують майже всі господарські затрати, що здійснюють підприємства-перевізники. Крім того, обґрунтовуючи рішення лише зниженням ціни на пальне не було враховано ріст мінімальної заробітної плати з 01 вересня 2015 року до 1378 грн. (на 13%), ріст ціни на автогаз порівняно з березнем 2015 року на 18,3%, електроенергію. До того ж ціна на запчастини та масла підвищилась у кілька разів і досі не зменшилась.
Окрім цього оскаржуване рішення грубо суперечить умовам основних документів на підставі яких здійснюються перевезення пасажирів у м.Дніпропетровську – договорів з організації перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування у м.Дніпропетровську. Відповідно до п.4.1. вказаних договорів тариф на перевезення пасажирів складає 5-6 грн. в залежності від маршруту.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити в їх задоволенні посилаючись на їх необґрунтованість.
Ухвалою суду від 29.08.2016 року, в порядку ч.3-5 ст.171 КАС України зобов'язано Відповідача опублікувати оголошення, яке повинно містити вимоги позивачів щодо визнання протиправним та скасування рішень суб’єкта владних повноважень, а саме рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 24 вересня 2015 року за №648, якими встановлено тарифи на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування.
Оголошення про оскарження рішень суб’єкта владних повноважень здійснено в Дніпропетровській міській газеті «Наше Місто» від 27 жовтня 2016 року, у зв’язку з чим, з урахуванням ч.6 ст.171 КАС України, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Вищевказане рішення органу місцевого самоврядування оскаржується позивачем з підстав прийняття їх з перевищенням повноважень, не у спосіб, що передбачений законом, та з порушенням процедури його прийняття.
Вирішуючи заявлений спір у сфері публічно-правових відносин, в порядку ст.171 КАС України, суд враховує наступні положення чинного законодавства, та обставини, встановлені в ході судового розгляду справи.
Органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.1 ст.144 Конституції України).
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет міської у місті ради в межах своїх повноважень приймає рішення, які приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються міським головою.
Згідно з ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до пп.2 п.«а» ч.1 ст.28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції Закону України від 10.04.2014 N 1198) до відання виконавчих органів міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін належать: встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.
Згідно з п.п.«а» п.12 ч.1 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку належить: залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв'язку.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.10 Закону України " Про автомобільний транспорт" реалізація єдиної тарифної політики передбачає затверджену центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту методику розрахунку тарифів за видами перевезень.
Так, відповідно до п.1.2. Методики розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 17.11.2009 року №1175 методика є обов'язковою для застосування під час встановлення регульованого тарифу органами виконавчої влади та місцевого самоврядування на послуги пасажирського автомобільного транспорту і носить рекомендаційний характер під час формування вільних тарифів на ці послуги.
Вказана методика передбачає, що під час розрахунку тарифу, загальний обсяг транспортної роботи та загальна кількість перевезених пасажирів, у тому числі з урахуванням пільгових категорій пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, обґрунтовуються перевізником на підставі фактичних показників роботи або встановлюються за результатами обстеження пасажиропотоків; тарифи на проїзд у режимі маршрутного таксі розраховуються перевізником по кожному маршруту, що ним обслуговуються та на підставі запланованого річного обсягу перевезень пасажирів, який обґрунтовується перевізником фактичними показниками роботи або встановлюється за результатами обстеження пасажиропотоків, тощо.
Разом з тим, суд не вдається до оцінки правомірності формування тарифів при прийнятті оскаржуваних рішень, оскільки це не є предметом адміністративного позову, та такі вимоги позивачем не заявлено.
Однак, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, та наданих до суду доказів, суд, виходить з приписів ч.2 ст.11 КАС України, та приходить до висновку, що спірні рішення слід визнати протиправними, оскільки при їх ухваленні суб’єктом владних повноважень допущено істотні порушення вимог закону, які регулюють процедуру прийняття регуляторних актів, та в цій частині доводи адміністративного позову заслуговують на увагу.
Згідно з вимогами ч.ч.1, 5, 11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» (у редакції, що діє на момент прийняття оскаржуваного рішення) вбачається, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обовязковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
Суд вважає, що оскаржувані рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, не відповідають вимогам Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", враховуючи наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт це:
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.
Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 р. за № 7-рп/2009 дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні акти, до яких належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.
Аналіз правових норм, викладених в ч.11, 12 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», положень Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» в нерозривному взаємозвязку з положеннями Основного Закону та вищезгаданого рішення Конституційного суду України, свідчить про те, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, є офіційним письмовим документом, прийнятим ним у визначеній законодавством формі, спрямовані на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, які поширюють свою дію на невизначене коло осіб, і призначені для неодноразового застосування, тобто за своїми ознаками є нормативно-правовим актом.
Таким чином, враховуючи, що оскаржуване рішення стосується невизначеного кола осіб, встановлюють обов’язковий тариф з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, тому рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 24 вересня 2015 року за №648, відповідають визначеним ст.1 Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності ознакам регуляторного акту.
Суд не погоджується з позицією відповідача, що оскаржувані рішення носять виключно індивідуальний характер, та являються актами індивідуальної дії, оскільки не місять норм регуляторного характеру, тому не потребують реалізації передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» процедур.
Наведене свідчить про те, що суб’єкт владних повноважень грубо проігнорував вимоги закону щодо процедури ухвалення регуляторних актів.
Приписи Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» в частині визначення строків оприлюднення регуляторного акту не містять жодних виключень, містять пряму заборону щодо прийняття таких актів у випадку порушення процедури оприлюднення, мають вищу юридичну силу за положення Регламенту Роботи виконавчих органів.
Так, норма ст.36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачає заборону для прийняття регуляторного акту у випадку не оприлюднення проекту самого рішення, незалежного від оприлюднення аналізу регуляторного впливу.
Як вже зазначалось судом, згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб’єктами владних повноважень своїх обов’язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Правила ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлюють для розпорядників інформації обовязки оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення. Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобовязані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності. За правилами ч.2 вказаної статті інформація, передбачена ч.1, підлягає обов’язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п’яти робочих днів з дня затвердження документа. За вимогами ч.3 зазначеної статті проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніше як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.
За правилами ч.ч. 1, 15, 16 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти виконавчого комітету міської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов’язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
В силу ст.9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.
Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п'яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.
Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.
Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов'язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.
Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта.
На підставі ст.36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.
Суд вважає, що відповідачем порушено принципи та базові засади державної регуляторної політики України (ст.4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»), які встановлюють прозорість та врахування громадської думки, відкритість дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов'язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об'єднаннями, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.
Доказів оприлюднення проекту оскаржуваного рішення відповідачем взагалі суду не представлено, що свідчить про їх відсутність.
З огляду на той факт, що оскаржуване рішення являється регуляторним актом, та його проект не оприлюднювався, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не дотримано визначених законом процедур, що в силу ст.36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» перешкоджало прийняттю оскаржуваного рішення.
Крім того, спірне рішення прийняте без дотримання Регламенту виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, затвердженого рішенням виконкому КМР від 14.08.2013р., та згідно з п.2.2. якого Виконавчий комітет міської ради, інші виконавчі органи міської ради організовують свою роботу відповідно до перспективних (піврічних) і поточних (квартальних) планів, які затверджуються рішенням виконавчого комітету міської ради, та щомісячних календарних планів роботи виконавчого комітету, що затверджуються міським головою. Планування роботи виконавчого комітету, відділів, управлінь та інших виконавчих органів міської ради з підготовки проектів регуляторних актів (надалі РА) здійснюється відповідно до Законів України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», «Про місцеве самоврядування в Україні» і містяться в окремому плані.
План діяльності виконавчого комітету міської ради з підготовки проектів регуляторних актів на наступний календарний рік затверджується до 15 грудня кожного поточного року та готується за типовою формою. Затверджений план не пізніше 5-ти робочих днів зі дня затвердження документа оприлюднюється в Дніпропетровській міській газеті та на офіційному веб-сайті виконкому Дніпропетровської міської ради в мережі Інтернет, направляється до спеціально уповноваженого органу з питань реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності. У разі виникнення необхідності підготовки рішення виконавчого комітету міської ради регуляторного характеру, не внесеного до плану, розробник готує пропозиції щодо внесення доповнення до плану діяльності виконавчого комітету та подає їх до управління розвитку підприємництва разом із графіком проведення робіт з регуляторної процедури щодо проекту, з включенням дати проведення публічних слухань, що узгоджені із заступником міського голови або керуючою справами виконкому відповідно до розподілу обов'язків. Затверджені зміни оприлюднюються в той же спосіб та терміни, що й план (п. 2.9 Регламенту).
Відповідно до п.4.7 Регламенту на засіданнях виконавчого комітету міської ради розглядаються питання, передбачені планом роботи виконавчого комітету міської ради, та інші, віднесені законами України до відання виконавчих органів ради, за пропозиціями міського голови, секретаря міської ради, заступників міського голови, керуючої справами виконкому відповідно до розподілу обов'язків, членів виконавчого комітету міської ради, керівників виконавчих органів ради, прокурора міста.
До проектів регуляторних актів додаються протокол міської (галузевої) ради з питань розвитку підприємництва, у разі необхідності висновки уповноваженого органу з питань реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності у Дніпропетровській області, Дніпропетровського територіального відділення Антимонопольного комітету України. У випадках незгоди посадових осіб з проектом рішення, до нього додаються за їх підписом мотивовані зауваження, зміни або доповнення, про які обовязково керуюча справами виконкому доповідає міському голові до засідання виконавчого комітету міської ради. Доповідна записка, інформація готуються та підписуються керівником відділу, управління чи іншого виконавчого органу міської ради із зазначенням посади, ініціала й прізвища та повинні мати: заголовок, у якому стисло викладено суть питання; аналіз стану справ з питання, що розглядається, і недоліки в роботі (п. 4.12 Регламенту.
Особливості підготовки проектів рішень виконавчого комітету міської ради, які носять регуляторний характер, містяться в п.4.22 Регламенту, який передбачає, детальну та поетапну процедуру, який також передбачає положення про те, що проект рішення виконавчого комітету міської ради регуляторного характеру не може бути прийнятий для розгляду виконавчим комітетом міської ради, якщо відсутній АРВ або проект РА не було оприлюднено; та необхідність оприлюднення проектів РА з метою одержання пропозицій і зауважень, забезпечення прозорості регуляторного процесу, підвищення ефективності РА проводиться до їх унесення на розгляд виконавчого комітету міської ради, та після отримання позитивних висновків управління розвитку підприємництва, міської (галузевої) ради з питань розвитку підприємництва (висновок).
В календарному плані роботи виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на вересень 2015 року не передбачено розгляд питання про прийняття рішення про внесення змін до рішення про затвердження тарифів.
Надаючи правову оцінку правомірності спірного рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради за №648 від 24 вересня 2015 року, суд зважає на ту обставину, що при його прийнятті порушено Регламент виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, відповідно до положень якого пропозиції щодо прийняття рішень, які відповідно до закону є регуляторними актами, вносяться з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та цього регламенту.
В даному випадку, всупереч вимогам Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не відбулось попереднього оприлюднення проектів даних регуляторних актів.
Відсутні також й докази того, що розгляд проектів спірного рішення відбувався відповідними комісіями міської ради.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення прийняте з порушенням регламенту.
Відповідно до ст.2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Згідно ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідачем жодним чином не спростовано доводи позовної заяви, не надано належних доказів, які обґрунтовують правомірність дій органу місцевого самоврядування щодо порушення процедури ухвалення регуляторних актів.
Доведеним також суд вважає факт порушення прав позивача, який в обґрунтування позовних вимог надав допустимі докази а саме докази реєстрації на території міста Дніпропетровська, що свідчить про те, що на нього розповсюджуються дія оскаржуваного рішення суб’єкта владних повноважень. Зазначені факти відповідачем не спростовані.
На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.
Відповідно до частини 8 статті 171 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або окремій його частині.
Керуючись вимогами ч.2 ст.11 КАС України, з огляду на істотні порушення вимог закону, які регулюють процедуру прийняття регуляторного акту, суд вважає належним способом захисту порушеного права визнання не чинними оскаржуваних рішень.
Таким чином суд вважає такими, що підлягають задоволенні позовні вимоги позивача в повному обсязі.
Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування вимог позивача відповідачем суду не надано.
Згідно до ч.1 ст. 94 КАС України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача понесені ним витрати по справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158-163 КАС України суд, -
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Суддя Т.О. Кудрявцева