Справа № 610/159/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 р. Справа № 610/159/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області на постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 08.02.2017р. по справі № 610/159/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

19.01.2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області (далі - відповідач), в якому просила:

визнати протиправними дії відповідача про відмову провести перерахунок пенсії;

зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії державного службовця відповідно до ст. ст. 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ в редакції, чинній на день призначення пенсії, та постанови КМУ від 31.05.2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", в редакції, чинній на день призначення пенсії, з розрахунку 80 % заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, згідно довідки Балаклійського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям,а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію від 06.01.2017 року № 268/119-68/01-2017, починаючи з 01 грудня 2015 року без обмеження її максимального розміру та здійснювати відповідні виплати;

визнати протиправним та скасувати Рішення відповідача № 162525 від 13.01.2017 року щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії;

допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць;

стягнути з відповідача судові витрати.

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 08.02.2017 року позов задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 перерахунку пенсії протиправними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії державного службовця відповідно до ст. ст. 37, 37-1 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», у редакції, що діяла станом на дату призначення пенсії, та Постанови Кабінету Міністрів України за № 865 від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», у редакції, що діяла станом на дату призначення пенсії, з розрахунку 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі згідно довідки Балаклійського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію від 06 січня 2017 року № 268/119-68/01-2017, починаючи з 06 липня 2016 року, без обмеження її максимального розміру та здійснювати відповідні виплати.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області № 162525 від 13 січня 2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640,00 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, та прийняти нове рішення, яким відмовити задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги доводи суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області та отримує пенсію призначену згідно зі ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», в редакції станом на дату призначення пенсії у розмірі 80% від суми заробітної плати. Не працює. На момент виходу на пенсію працювала на посаді спеціаліста відділення ПР та ПР Балаклійського РВ в Харківській області.

06.01.2017 року позивач звернулась із заявою до відповідача щодо перерахунку та виплати пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» , в редакції, яка діяла на день призначення пенсії з 01.12.2015 р. у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з постановою КМУ від 09.12.2015 р. № 1013 на підставі довідки Балаклійського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 06.01.2017 р. № 268/119-68/01-2017.

Рішенням відповідача № 162525 від 13.01.2017 р. відмовлено в перерахунку пенсії.

Задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на проведення з 06.07.2016 р. перерахунок пенсії, призначеної відповідно до ст. 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ в редакції, чинній на день призначення пенсії, та постанови КМУ від 31.05.2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", в редакції, чинній на день призначення пенсії, з розрахунку 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, без обмеження її максимального розміру та здійснювати відповідні виплати.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент виходу позивача на пенсію) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент виходу позивача на пенсію), у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

До 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними вище нормами Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-XII.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII.

У зв'язку з набуттям чинності вказаного Закону, положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р., яка набрала чинності з 01.05.2016 р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів зазначає, що з 01 травня 2016 року Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року, по іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Керуючись положеннями ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, з 01.05.2016р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Матеріали справи свідчать, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 1 травня 2016 року, тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні ій такого перерахунку.

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_2 проти України №43331/12 від 03.06.2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19.01.2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01.11.2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейського суду з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-1V "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Цим Рішенням Конституційного Суду України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 23 грудня 2010 року № 2857-VІ з наступними змінами.

В іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем було доведено правовірність власних дій, що є предметом оскарження позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з набуттям чинності з 01.05.2016 року Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, відповідач, який уповноважений діяти на підставі чинного законодавства та не наділений правом самостійно без правового врегулювання здійснювати перерахунок пенсії, діяв у відповідності до ст. 90 Закону України "Про державну службу".

Щодо посилань позивача на протиправність рішення управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області № 162525 від 13.01.2017 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На підставі п.5 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 63 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п.п. 1, п. 10 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за № 41/26486, начальник управління керує діяльністю управління, персонально відповідає за виконання покладених на управління завдань.

Згідно з п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов'язків) та завіряється печаткою управління.

Аналізуючи викладене, колегія суддів зазначає, що рішення від імені органу Пенсійного фонду за наслідками розгляду заяви та документів для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії, підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов'язків).

У відповідності до п.п.1), 14) п.10 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 (зі змінами), начальник управління здійснює керівництво управлінням Фонду, розподіляє обов'язки між своїми заступниками.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області від 01.12.2016 року за № 180, уповноважено заступника начальника ОСОБА_3 приймати рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Таким чином, рішення про відмову в перерахунку пенсії, підписане заступником начальника управління ОСОБА_3 , було прийняте відповідно до вимог чинного законодавства.

Судом першої інстанції був зроблений висновок, який не відповідає обставинам справи, та винесено рішення з порушенням норм матеріального права, тому судове рішення підлягає скасуванню.

В силу приписів ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Згідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області задовольнити.

Постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 08.02.2017р. по справі № 610/159/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.
Судді Бенедик А.П. Донець Л.О.

Повний текст постанови виготовлений 24.04.2017 р.