Справа № 359/1258/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 359/1258/17 Головуючий у 1-й інстанції: Вознюк С.М.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до іспектора роти № 4 батальону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Чуріна Романа Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до іспектора роти № 4 батальону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Чуріна Романа Володимировича про скасування постанови № 324016 серії АР від 18.01.2017 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, іспектором роти № 4 батальону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Чуріним Романом Володимировичем прийнято постанову серія АР № 324016 від 18.01.2017 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що останній, керуючи автомобілем SKODA Octavia, д.н.з НОМЕР_1 , 18.01.2017 року о 13 год. 32 хв. на 77 км АД Київ-Чоп, рухався по крайній лівій смузі, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч (розворот), в той час коли праві інші смуги були не зайняті та не подав сигналів світловими покажчиками поворотів відповідного напрямку перед перестроюванням з крайньої лівої смуги руху в праву, чим порушив п. п. 11.2, 11.5, 9.2 б ПДР України.

Скасовуючи постанову інспектора поліції від 18.01.2017 року, суд першої інстанції зазначив численні порушення, виявлені в ході розгляду справи, у т.ч. і порушення інспектором поліції Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, відсутність доказів оголошення постанови позивачу після її складання, не врахування клопотання позивача щодо бажання розгляду справи з адвокатом.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами суду першої інстанції та зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, повноваження щодо розгляду справи про порушення ПДР, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до службової особи Національної поліції.

Щодо не прийняття судом першої інстанції доказу відеозапису з нагрудної камери, то колегія суддів не може погодитись з таким висновком, оскільки він не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до Закону України «Про національне поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відеозапис працівниками поліції вчиненого позивачем правопорушення фіксувався розміщеним на форменному одязі відповідно до ст. 40 Закону приладом автоматичної відеотехніки.

Зазначена норма Закону є спеціальною, регламентує право працівників поліції на застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису

Крім того, колегія суддів зазначає, що додаткового дослідження особою, яка приймала постанову про притягнення позивача до відповідальності за порушення ПДР, відеозапису не потребувалось, оскільки саме ця особа - інспектор Чурін Р.В. виявив правопорушення, вів відеозапис та прийняв відповідне рішення відповідно до ст. 122 ч.2 КпАП України.

Щодо наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 9.2 б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР України) водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються під час нагляду за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом першої інстанції було долучено до матеріалів справи як доказ відеозапис, здійснений на нагрудну відеокамеру поліцейським, а тому колегія суддів прийняла рішення дослідити зазначений доказ в ході апеляційного розгляду справи.

Як убачається із відеозапису, автомобіль під керуванням позивача, рухався по трасі Київ-Чоп в денний час, що останній в судовому засіданні підтвердив.

Відеозапис розпочато з того моменту, коли позивач стояв на обочині та розпочав рух автомобілем, виїхавши на проїзну частину дороги, швидко набрав швидкість та здійснював рух по крайній лівій смузі. Будь-яких світлових покажчиків поворотів відповідного напрямку, у т.ч. і щодо намірів здійснити в подальшому поворот ліворуч, позивач не вмикав. Крім того, під час руху у крайній лівій смузі, позивач здійснював маневр, а саме перестроювався у іншу смугу руху, яка розташована праворуч, проте, покажчики, які б свідчили про наступне перестроювання чи інші дії, не вмикав.

В судовому засіданні позивач не заперечував, що не подавав сигнал світловими покажчиками під час перестроювання з одної смуги руху на іншу, зауваживши при цьому, що нікому при цьому не заважав.

Не прийняти до уваги вищезазначений доказ, колегія суддів правових підстав не має, оскільки він отриманий у законний спосіб та свідчить про вчинення позивачем адміністративного правопорушення під час керування транспортним засобом.

Крім того. працівник поліції після зупинки автомобіля позивача, повідомив про те, що ведеться відеозапис, а отже всі дії записуються.

Також колегія суддів зазначає, що під час руху позивачем у крайній лівій смузі, права крайня смуга була вільна, інші автомобілі на дорозі були фактично відсутні, а отже підстав у позивача рухатись саме у лівій крайній смузі усупереч вимогам п.11.5 ПДР не було. Не було у позивача увімкнено світловий покажчик лівого повороту який би свідчив про наступну дію водія поворот чи розворот ліворуч.

Згідно п. 11.2 ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Пунтом 11.5 ПДР України передбачено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Згідно ч. 2 статті 122 КпАП України порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Накладений на позивача штраф відповідає санкції частини 2 ст.122 КпАП України. Особа, яка накладала штраф на позивача, уповноважена приймати рішення у разі виявлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, тобто уповноважена самостійно приймати відповідну постанову.

Згідно з ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як зазначено судовою колегією, інспектор поліції роз`яснив позивачу його права, пояснив, що ведеться фіксація, які пункти ПДР порушив останній та роз`яснив у чому полягає суть адміністративного правопорушення. Зазначені обставини підтверджуються дослідженим судом відеозаписом.

Щодо бажання позивача мати адвоката під час розгляду справи, то такого клопотання останній не заявляв під час роз`яснення поліцейським йому прав, проте повідомив, що свої права знає добре і додаткового їх роз`яснення не потребує.

Доводи суду першої інстанції про те, що дії інспектора поліції не відповідали вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається із відеозапису, інспектор поліції діяв відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», чітко і коректно, з роз`ясненням правопорушнику його прав та суті вчиненого правопорушення.

Судом першої інстанції не було встановлено, які інші докази мав надати інспектор поліції, не вказано їх найменування.

Та обставина, що водій не визнавав своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, не може бути доказом відсутності такої вини або ж відсутності у інспектора поліції повноважень прийняти рішення про накладення штрафу за порушення ПДР.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції про оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, визначено, що при розгляді справи поліцейський самостійно оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на дослідженні всіх обставин справи та керується законом і правосвідомістю.

Судом апеляційної інстанції не встановлено доказів, того, що інспектор поліції при прийнятті оскаржуваної постанови діяв усупереч вимогам п.11 вищезазначеної Інструкції та Закону України «Про Національну поліцію»

Крім того, колегія суддів зазначає, що невручення правопорушнику негайно копії постанови, не може бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки така постанова може бути направлена останньому поштовим відправленням, що і було зроблено у даному випадку інспектором (.а.с.24)

Під час перегляду відеозапису судом апеляційної інстанції встановлено, що інспектор поліції попросив позивача надати для огляду водійські права та інші документи для встановлення його особи та інших даних, проте позивач відмовився їх надати. Тому, зазначення у постанові невірно вулиці місця проживання (реєстрації) позивача, колегія суддів вважає, не може слугувати підставою незаконності дій інспектора поліції та не тягне за собою скасування постанови.

Судовою колегією встановлено, що позивач зареєстрований у с. Сошників, Бориспільського району, Київської області, куди була направлена постанова про накладення стягнення.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що наявність незначних процесуальних порушень під час розгляду справи та прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення, не може тягнути за собою скасування правильного по суті рішення посадової особи Національної поліції - інспектора Чуріна Р.В., з урахуванням тієї обставини, що факт порушення Правил дорожнього руху позивачем ОСОБА_1 встановлено та зафіксовано у встановлений законом спосіб. Крім того, штраф накладено відповідно до визначеного законом розміру.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки інспектор роти № 4 батальону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Чурін Роман Володимирович діяв в межах наданих йому повноважень та прийняв законну постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч.2 ст.122 КпАП України.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду підлягає скасуванню, оскільки ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції скасувати її та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до іспектора роти № 4 батальону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Чуріна Романа Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 25 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.