Справа № 589/702/17
Суддя: Литвинко Т. В.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 589/702/17
Провадження № 2-а/589/62/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 р. Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Литвинко Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Афанасенко Т.Л.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Шостка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Шосткинського відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанову інспектора поліції ОСОБА_2В № 170993 від 18 лютого 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; визнати дії інспектора з притягнення позивача до адміністративної відповідальності протиправними.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що вищезазначена постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, інспектором поліції було порушено права позивача на захист, передбачені ст.. 59 Конституції України, ст. 268 КУпАП, не дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передбачена ст. 278, 279 КУпАП. Також вказує, що висновки інспектора поліції про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, не підтверджується жодними доказами, визначеними ст. 251 КУпАП. Крім того, позивач вказує на те, що інспектор поліції взагалі був позбавлений правових підстав виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того, позивач, посилаючись на вимоги ст. 51 КАСУ, збільшив позовні вимоги та просив суд зобовязати відповідача знищити копії відеозапису, долученого до матеріалів справи, на підставі ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних».

Разом з тим, суд не приймає до розгляду збільшені позовні вимоги, оскільки відповідно до змісту ст. 137 КАС України, позивач може протягом усього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка повинна відповідати вимогам встановленим цим Кодексом для позовних заяв. Однак, позивач збільшив розмір позовних вимог в усному порядку, не дотримавшись вимог ст. 137 КАС України, що позбавляє суд правових підстав розглянути зазначені позовні вимоги в установленому законом порядку, оскільки суд здійснює розгляд лише письмових позовних вимог.

Відповідач в судове засідання, не з'явився, про поважність своєї неявки суду не повідомив, а відтак на підставі ч.2 ст. 128 КАС України, суд прийняв рішення про розгляд справи за його відсутності.

Проте 28 березня 2017 року відповідачем було надано суду заперечення проти позову, в яких він просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, посилаючись на те, що оскаржувана постанова є законною. При розгляді справи про адміністративне правопорушення ним були чітко дотриманні процесуальні вимоги закону, які регулюють процедуру розгляду справи, в тому числі забезпечено право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності. На обґрунтування свої тверджень надав суду відеозапис, на якому зафіксовано факт вчинення позивачем правопорушення. Крім того, зазначив, що діяв у відповідності до вимог закону, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою інспектора Шосткинського відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 № 170993 серія БР від 18 лютого 2017 року до позивача було застосовано адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Згідно постанови, 18 лютого 2017 року о 23:20 год. в м. Шостка по вул. Кожедуба водій автомобіля «Фольксваген Пассат» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 здійснив зупинку на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 ПДР України.

Дану постанову позивач вважає протиправною, з підстав викладених у позові, і зазначені доводи не знайшли свого спростування під час розгляду справи судом.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, враховуючи вищезазначені норми закону та те, що згідно п.15.9 ПДР України, зупинка транспортного засобу забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення повинні міститися докази того, що мала місце зупинка транспортного засобу з відповідними порушеннями правил дорожнього руху.

Лише при таких обставинах можна вважати, що посадовою особою при розгляді справи про адміністративне правопорушення достовірно з'ясовано обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, та на законних підставах винесено постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Проте, матеріали справи, що стали підставою винесення оскаржуваної постанови, таких доказів не містять.

Зокрема, не міститься в матеріалах справи даних, які б підтверджували місце зупинки транспортного засобу позивача в порушення п. 15.9 ПДР України, та даних про вимірюванню відстані зупинки автомобіля позивача від зупинки маршрутних транспортних засобів, якщо така мала місце.

При відтворенні в судовому засіданні відеофіксації, здійсненої відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення, також не вбачається вищезазначених даних. Відеофіксація проведена в нічну пору доби, з відеозапису неможливо встановити, де був зупинений транспортний засіб та чи дійсно така зупинка відбулася з порушенням п. 5.19 ПДР України.

Про наявність свідків вказаної події відповідач суду не повідомляв та питання про їх виклик до суду не ставив.

Частиною 1 ст. 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, як вбачається з вищевикладеного, відповідач зазначеного обов'язку не виконав та не надав до суду доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, склад якого передбачено ч.1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, не надав суду доказів відповідач і на спростовування доводів позивача з приводу того, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення було порушено права позивача на захист, передбачені ст. 59 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та не дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передбачена ст. 278, 279 КУпАП.

Твердження відповідача у запереченнях на позов про те, що розгляд справи проведено у відповідності до вказаних норм закону, є виключно голослівними.

Дані відеозапису, наданого суду відповідачем, містять лише фіксацію пропозиції інспектора, висловлену ОСОБА_1, пройти до його автомобіля для складання протоколу про адміністративне правопорушення за порушення п. 15.9. ПДРУ України, яку ОСОБА_1 відхилив, на що інспектор повідомив, що підійде до нього сам для складання такого протоколу.

Сама процедура розгляду справи, на якій було б зафіксовано докази дотримання відповідачем ст. 268, 278, 279 КУпУП, на відео не міститься.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, незважаючи на заперечення вини ОСОБА_1 при винесенні оскаржуваного рішення, інспектором патрульної поліції не зібрано достатніх доказів, які б переконали суд у тому, що дійсно мала місце подія і склад правопорушення, за обставин, викладених у постанові.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем в судовому засіданні не доведено правомірність і законність постанови по справі про адміністративне правопорушення, тому слід скасувати вищезазначену постанову інспектора патрульної поліції ОСОБА_2

Інші позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають з огляду на наступне.

Так, позивач, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності ОСОБА_3 України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення (стаття 222 КУпАП).

Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови (29.09.2016 року), суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. ОСОБА_3 не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Таким чином правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання дій інспектора з притягнення позивача до адміністративної відповідальності протиправними, не підлягають задоволенню.

Скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності охоплює та забезпечує судовий захист прав та інтересів позивача у спірних відносинах.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави в порядку ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 158, 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора Шосткинського відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 від 18 лютого 2017 року № 170993 серія БР про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлений 18 квітня 2017 року.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_4