Справа № 2а/0470/7200/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року м. Київ К/800/17130/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська

Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (ДПІ)

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2012

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014

у справі № 2а/0470/7200/11 Дніпропетровського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Гудвіл-1»

до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2014, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська від 27.08.2010 № /0.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування у податковому обліку позивача податкового зобов'язання із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 21.08.2010 № 2765/232/33473440 в контексті акту перевірки від 03.08.2010 № 2519/232/33473440. За висновком цього акту, підставою збільшення Товариству сум грошових зобов'язань із ПДВ слугувало порушення п.п. 7.2.3, п. 7.2, п.п. 7.4.1 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон №168/97-ВР), внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 526852,00 грн., в тому числі: квітень 2007 року - 472 грн., травень 2007 року - 4327 грн., червень 2007 року - 3162 грн., вересень 2007 року - 4967 грн., листопад 2007 року - 3735 грн., січень 2008 року - 602 грн., лютий 2008 року - 1753 грн., березень на суму 29614 грн., квітень - 18769 грн., травень 2008 року - на суму 26897 грн., червень - 37397 грн., липень 2008 року - 42619 грн., серпень 2008 року на суму 457 грн., вересень 2008 року - 61517 грн., листопад 2008 року - 31078 грн., січень 2009 року - 1258 грн., лютий 2009 року - 8900 грн., березень 2009 року - 2279 грн., квітень 2009 року - 5200 грн., травень 2009 року - 6121 грн., червень 2009 року - 8261 грн., липень 2009 року - 12819 грн., вересень 2009 року -16221 грн., жовтень 2009 року - 7948 грн., листопад 2009 року - 12518 грн., грудень 2009 року - 28540 грн., січень 2010 року - 24173 грн., лютий 2010 року - 120794 грн., березень 2010 року - 4837,00 грн., у зв'язку із включенням до складу податкового кредиту за ці звітні податкові періоди податку на додану вартість у сумі 526852 грн. за податковими накладними по ряду постачальників, які не задекларували суми податкових зобов'язань за відповідні періоди та відсутні за місцем знаходженням.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 27.08.2010, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 790852,00 грн., в тому числі: 527235,00 грн. - основний платіж, 263617,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту, ДПІ посилається на те, що контрагенти позивача не задекларували суми податку на додану вартість та щодо них внесено запис про відсутність за місцем знаходження, зазначаючи при цьому ту ж інформацію, яка викладена в акті з цього питання.

Дослідивши докази у справі з дотриманням правил оцінки доказів, встановлених статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли висновку, що господарські операції позивача з НВ ТОВ «Дніпрогірмаш», ПП ТВП «Аглік», ТОВ «Ялонз», ТОВ «Ірмал», ТОВ «ІН-Теграл», ТОВ «Сі-С Тема», ТОВ «Трео Д» були здійснені з метою провадження господарської діяльності, мають реальний характер, та з огляду на відсутність з боку ДПІ доказів, які б однозначно свідчили про недостовірність документів, наданих позивачем, дійшли обґрунтованого висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір у цій справі.

Вищенаведені норми Закону № 168/97-ВР не ставлять у залежність право платника податку на податковий кредит від фактичної сплати сум податків до бюджету постачальниками товарів (послуг) по всьому ланцюгу поставки, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив ПДВ в ціні придбаних товарів (послуг), а реальність операцій з придбання ним товарів (послуг) у судовому процесі контролюючим органом не спростована. Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми витрат та/чи податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені. Будь-яких доводів з приводу того, що позивач був обізнаний зі станом виконання податкових зобов'язань постачальником товару ДПІ не наводить.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписВ.П. Юрченко