Справа № 820/1276/17
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

25 квітня 2017 р. № 820/1276/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Харківській області, яка полягає у неподанні МВС у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів висновку щодо виплати позивачу - ОСОБА_2, одноразової грошової допомоги, у зв'язку із установленням інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Харківській області подати МВС висновок та документи до нього щодо виплати позивачу - ОСОБА_2, одноразової грошової допомоги, у зв'язку із установленням інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов'язати відповідача відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 07.09.2016 року у позивача виникло право на отримання грошової допомоги в зв'язку з встановленням йому інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в ОВС, а тому позивач звернувся із заявою на ім'я начальника ГУ НП в Харківській області із проханням провести йому виплату одноразової грошової допомоги. До заяви позивачем додано всі необхідні документи, Однак у своїй відповіді від 22.03.2017 року №29-2/Б-103 відповідач відмовив позивачу у виплаті, оскільки він був звільнений зі служби в національній поліції, а захворювання отримав під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Таку відповідь позивач вважає протиправною бездіяльністю відповідача у межах спірних правовідносин.

Відповідачем надано заперечення на адміністративний позов, в яких вказано, що право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їх сімей, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію" і оскільки на даний час не внесені зміни до ст. 97 Закону та не врегульоване питання виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в ОВС, підстав для нарахування та виплати вищезазначеної допомоги немає.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог процесуального законодавства, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у запереченнях на адміністративний позов, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 16.08.2016 року №277 о/с звільнений зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) Закону України «Про національну поліцію», вислуга років на день звільнення зі служби складає 23 роки 09 місяців 05 днів.

Відповідно до довідки МСЕК від 07.09.2016 року серії 12 ААА, №118585 з 07.09.2016 року позивачу встановлена III група інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

07 вересня 2016 року позивач звернувся із заявою на ім'я начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області з проханням провести виплату одноразової грошової допомоги.

У відповіді від 22.03.2017 року №29-2/Б-103 Головне управління Національної поліції в Харківській області відмовило позивачу у виплаті, оскільки він звільнений зі служби в національній поліції, а захворювання отримав під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Також зазначено, що у ОСОБА_3 України 17.01.2017 року зареєстрований законопроект (реєстр №5650) «Про внесення змін до статті 97 Закону України «Про національну поліцію», щодо виплати одноразової грошової допомоги поліцейському», прийняття якого дозволить урегулювати порушене питання.

Позивач не погодився із зазначеним листом Головного управління Національної поліції в Харківській області та звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" № 565-XII від 20.12.1990 року встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 року затвердив «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - Порядок №850).

У пункті 1 Порядку № 850 визначено, що цей Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку № 850 від 21.10.2015 року передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як встановлено судом вище, відповідно до довідки МСЕК від 07.09.2016 року серії 12 ААА, №118585 з 07.09.2016 року позивачу встановлена III група інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.

Суд критично оцінює твердження представника відповідача щодо відмови у виплаті грошової допомоги через звільнення зі служби в поліції, а не під час проходження служби в ОВС, виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Законом України «Про Національну поліцію» №580-YІІІ від 02.07.2015 року.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога призначається та виплачується, у разі визначення поліцейському інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання службових обов'язків під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежні суверенітету та територіальної цілісності України.

Відповідно до ч.2 ст. 97 вищевказаного Закону, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейським встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Розділом XI прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» (із змінами) встановлено, що право на отримання одноразової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Націоналі поліцію».

Отже, ст. 23 Закону України «Про міліцію» передбачено, що право на одноразову грошову допомогу у працівника міліції виникає і у тому разі, коли інвалідність настала навіть після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходженні що і було зазначено в довідці МСЕК.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що позивач не втрачав права на отримання одноразової грошової допомоги лише через те, що подав рапорт після втрати чинності Закону України «Про міліцію», оскільки інвалідність була набута під час проходження служби саме в органах внутрішніх справ України, та норма Закону України «Про міліцію» щодо такої виплати залишається чинною.

Так як з 07.09.2016 року у позивача виникло право на отримання грошової допомоги, в зв'язку з встановленням йому як працівнику поліції ІІІ групи інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в ОВС України (органах міліції), він 07.09.2016 року звернувся із заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області з проханням провести йому виплату одноразової грошової допомоги.

Позивачем одночасно із заявою подано всі необхідні документи, перелік яких визначений п. 7 Порядку № 850, доказів протилежного до суду не надано.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цього Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

У відповідь на свою заяву позивач отримав лист Головного управління Національної поліції у Харківській області, яким йому повідомлено про відмову в отриманні одноразової грошової допомоги.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що в межах спірних правовідносин відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у неподанні Міністерству внутрішніх справ України у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів висновку щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із установленням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ..

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов'язання відповідача подати Міністерству внутрішніх справ України висновок та документи до нього щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку із установленням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За приписами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов'язком суду, а також приписи ст.ст. 2, 3, 14 КАС України щодо обов'язковості судових рішень, ст.181 КАС України щодо процесуальної можливості сторони виконавчого провадження оскаржити дії державного виконавця у процесі виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для зобовязання відповідача подати у 15-ти денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Харківській області, яка полягає у неподанні Міністерству внутрішніх справ України у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів висновку щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із установленням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Харківській області подати Міністерству внутрішніх справ України висновок та документи до нього щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку із установленням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 26 квітня 2017 року.

Суддя Полях Н.А.