Справа № 810/2399/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/2399/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року №810/2399/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого – судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Державного підприємства “Макарівське лісове господарство” до Закарпатської митниці ДФС про визнання бездіяльності протиправною та зобов’язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство “Макарівське лісове господарство” з позовом до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, яка полягає у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України товару, митне оформлення якого проведене згідно електронних митних декларацій (форма МД-2) №№125130013/2016/446547, 125130013/2016/446548, 125130013/2016/446549, 125130013/2016/446550 від 24.05.2016 та зобов’язання Закарпатської митниці ДФС прийняти рішення про пропуск через митний кордон України товару, митне оформлення якого проведене згідно електронних митних декларацій (форма МД-2) №№125130013/2016/446547, 125130013/2016/446548, 125130013/2016/446549, 125130013/2016/446550 від 24.05.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі зовнішньоекономічного контракту відвантажив на користь нерезидента товар – деревину паливну, який у травні 2016 року залізничним транспортом надійшов до пункту пропуску державного кордону України – залізничної станції Батєво-Сортувальна пункту контролю “Батєво”. Як стверджує позивач, відповідач протиправно, починаючи з травня 2016 року, не здійснює пропуск зазначених товарів та транспортних засобів через митний кордон України, що завдає підприємству значних збитків.

Відповідач позов не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що дії митниці щодо проведення митного контролю товарів та транспортних засобів позивача є правомірними та такими, що вчиняються у межах повноважень.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 29.09.2016, не з’явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Разом з цим матеріали справи містять клопотання сторін про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Державне підприємство “Макарівське лісове господарство” зареєстроване 29.12.1992 як юридична особа, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1, а.с. 60-62).

29 грудня 2015 року між ДП “Макарівське лісове господарство” (Продавець) та SC “Prolisok” SRL (Румунія) (Покупець) укладений контракт №02/16, згідно якого Продавець продає та відвантажує, а Покупець купує та приймає на умовах DAF залізнична станція Батєво (Україна) станція Еперешеке (Румунія) деревину паливну, хвойну (т.1, а.с. 13-18).

24 травня 2016 року ДП “Макарівське лісове господарство” на виконання умов зазначеного контракту та на підставі інвойсів №№ 370-373 відвантажило на адресу SC “Prolisok” SRL деревину паливну на загальну суму 5436,75 Євро (доставка залізничним транспортом, станція перетину кордону - Батєво).

Цього ж дня позивачем до Київської митниці ДФС подано електронні митні декларації №№125130013/2016/446547, 125130013/2016/446548, 125130013/2016/446549, 125130013/2016/446550 від 24.05.2016, у яких позивачем до митного оформлення в митному режимі експорт були заявлені товари “дров’яна деревина (паливна) хвойних порід (сосна, Pinus silvestris) у вигляді колод, нескорена, свіжозрубана з кривизною та нерівною структурою деревини, кількість сучків необмежена, діаметром верхнього зрізу від 8 см і більше, довжиною 2 та 3 метри навалом, ГОСТ 3243-88 – Дрова, ДСТУ 4020-2-2001 – додаток Д”, код УКТ ЗЕД 44011000, загальним об’ємом 217,47 кбм., вагою 152200 кг (т.1, а.с. 23-59).

До вказаних митних декларацій позивачем було додано пакет документів, що включав інвойс, специфікацію-накладну на відправлення деревини залізницею, пакувальний лист за формою № ЛГ-8, сертифікат про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій, фіто- санітарний сертифікат, сертифікат на вміст радіоактивних речовин та калькуляція ціни (т.1, а.с. 23-59).

Судом встановлено, що митні декларації від 24.05.2016 №№125130013/2016/446547, 125130013/2016/446548, 125130013/2016/446549, 125130013/2016/446550 були прийняті Київською митницею ДФС для оформлення, про що свідчить відмітка номера штампа “Під митним контролем” у графі “D/J” вказаних митних декларацій.

У період з 28.05.2016 по 29.05.2016 до залізничної станції Батєво-Сортувальна пункту контролю “Батєво” прибули залізничні вагони № 67673939, № 66183518, №60680568, № 64029184 із задекларованим позивачем вантажем.

29 травня 2015 року заступником начальника Відділу митного оформлення №4 (Батєво) митного посту “Залізничний” Закарпатської митниці ДФС на виконання усного розпорядження керівництва Закарпатської митниці ДФС та з метою організації належного контролю за експортом лісоматеріалів, недопущення вивезення за межі митної території України лісоматеріалів, заборонених Законом України “Про особливості державного регулювання діяльності суб’єктів підприємницької діяльності, пов’язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів” було направлено до Ужгородського відділу з питань експертизи та досліджень СЛЕД ДФС заявку №07-70-61.1/30-894 про направлення експерта для участі в проведенні митного огляду та встановлення фізичних визначальних характеристик й однозначної класифікації лісоматеріалів (т.2, а.с. 1-3).

За результатами огляду Відділом митного оформлення №4 (Батєво) митного посту “Залізничний” Закарпатської митниці ДФС, начальнику залізничної станції Батєво була направлена заявка про необхідність зважування, вивантаження та проведення повного митного огляду товарів та залізничних вагонів № 67673939, № 66183518, № 60680568, №64029184.

15 червня 2016 року було проведено зважування вагонів № 67673939, № 66183518, № 60680568, № 64029184, за наслідками чого складені акти за формою ГУ-23 №№ 711-714 (т.2, а.с. 7-10).

Наведені обставини були розцінені посадовими особами Закарпатської митниці ДФС як порушення митних правил, що полягають у зазначені недостовірних даних у товаросупровідних та інших документах (відомостях), які подаються для митного контролю.

Вказані висновки, у свою чергу, стали підставою для ініціювання додаткових заходів митного контролю.

Так, судом встановлено, що 16.06.2016 Відділом митного оформлення №4 (Батєво) митного посту “Залізничний” Закарпатської митниці ДФС прийнято рішення про залучення до проведення митного контролю (огляду товару) спеціаліста Закарпатської торгово-промислової палати (т.1, а.с. 25).

Згідно експертних висновків Закарпатської ТПП від 14.09.2016 № В-811/1, № В-811/2, В №-811/3, № В-811/4, за наслідками зовнішнього огляду, замірів лісоматеріалів круглих та замірів штабелів згідно ДСТУ 4020-2-200 лісоматеріали круглі із деревини сосна відповідають вимогам дров по ГОСТ 3243-88, код УКТ ЗЕД 4401 10 00 00 (т.2, а.с. 65-72, 37-46, 47-55, 56-64).

Станом на момент розгляду справи, Закарпатською митницею ДФС митні формальності щодо товару, який переміщувався у залізничних вагонах №67673939, №66183518, № 60680568, № 64029184, не завершені.

Вважаючи, що не завершення митного контролю становить протиправну бездіяльність, позивач звернувся з даним позовом до суду.

З приводу вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Закарпатської митниці ДФС України, яка полягає у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України товару, суд зазначає наступне.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України визначений статтею 199 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI.

Так, частиною першою статті 199 Митного кодексу України передбачено, що граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п'ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

У розумінні статті 4 Митного кодексу України, митна процедура – це зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання.

Водночас під митним оформленням, згідно вказаної статті, слід розуміти виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, залізничні вагони №67673939, №66183518, №60680568, №64029184 на територію залізничної станції Батєво-Сортувальна пункту контролю “Батєво” Закарпатської митниці ДФС прибули 28.05.2016 та 29.05.2016. Відтак, граничним строком перебування вказаних залізничних вагонів у пункті пропуску є 28.06.2016 та 29.06.2016, відповідно.

Суд зазначає, що частина перша статті 199 Митного кодексу України, якою встановлені граничні строки перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України, є імперативною нормою та не містить будь-яких виключень.

Однак, всупереч вищенаведеним приписам, станом на день звернення позивача до суду, залізничні вагони №67673939, №66183518, №60680568, №64029184 перебували на території залізничної станції Батєво-Сортувальна пункту контролю “Батєво” Закарпатської митниці ДФС більше 30 днів.

Таким чином, відповідачем порушені вимоги статті 199 Митного кодексу України при митному оформленні товарів у залізничних вагонах №67673939, №66183518, №60680568, № 64029184.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають положення статті 321 Митного кодексу України, згідно частини четвертої якої граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів.

Суд зазначає, що відповідно до статті 3 Митного кодексу України, митний режим – це комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Отже, положення статті 321 Митного кодексу України не можуть застосовуватися до даних правовідносин, оскільки призначенні виключно для визначення митного режиму, а не для проведення митних формальностей.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Засвідчення органом доходів і зборів прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно з частиною першою статті 255 Митного кодексу України, митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, митне оформлення товару у залізничних вагонах № 67673939, № 66183518, № 60680568, № 64029184 розпочалося 24.05.2016, що підтверджується відмітками контролюючого органу на МД №№125130013/2016/446547, 125130013/2016/446548, 125130013/2016/446549, 125130013/2016/446550.

У силу положень частини 3 статті 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Дана норма узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Разом з цим, наявні у матеріалах справи докази свідчать, що всупереч зазначеним принципам та нормам, відповідачем не вчинено дій щодо виконання мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи

Відповідно до пункту 7.1. Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 631 від 30.05.2012, у всіх випадках відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.

Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою органу доходів і зборів, якою прийнято рішення про відмову.

Судом встановлено, що провівши митне оформлення товарів у залізничних вагонах №67673939, № 66183518, № 60680568, № 64029184, митний орган починаючи з травня 2016 року безпідставно не приймає рішення про пропуск чи відмову у пропуску вагонів з паливною деревиною через митний кордон України.

Щодо посилань відповідача на необхідність виконання розпорядження голови Закарпатської ОДА від 13.05.2016 № 236 "Про митне оформлення експорту деревини паливної (код УКТ ЗЕД 4401) у Закарпатській області", як на підставу зупинки та не вчинення відповідних митних формальностей у строки, передбачені Митним кодексом України, суд зауважує наступне.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України, органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

Тобто, надання переваги положенням ДСТУ (ГОСТ) при здійсненні митного оформлення експорту деревини, про що вказувалось у розпорядженні Закарпатської ОДА від 13.05.2016 № 236 "Про митне оформлення експорту деревини паливної (код УКТ ЗЕД 4401)", суперечить вимогам Митного кодексу України, Закону України "Про митний тариф України".

Суд також критично оцінює доводи Закарпатської митниці ДФС та Закарпатської обласної державної адміністрації про порушення позивачем вимог статті 483 Митного кодексу України, що полягає у поданні органу доходів і зборів, як підстави для переміщення товарів, документів, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги, що ґрунтуються на результатах зважування, оформлених актами за формою ГУ-23 №№ 711-714 (т.2, а.с. 7-10).

Суд зазначає, що виявлений відповідачем розмір розбіжностей у вагових параметрах товару не може свідчити про невідповідність даних, вказаних декларантом у товаросупровідних та інших документах (відомостях), які були подані для митного контролю. За переконанням суду, лісоматеріали, будучи органічною речовиною, протягом нетривалого періоду та під впливом зовнішніх природних чинників (температури, вологості тощо) можуть змінювати свою вагу у певних допустимих межах.

Зокрема, згідно з Науковим роз'ясненням щодо тлумачення термінів окремих товарних кодів деревини, наданого Національним лісотехнічним університетом України, деревина вимірюється у кубічних одиницях: щільних або складових метрах з подальшим переводом у щільні. Вага деревини є непостійною і значною мірою залежить від щільності деревної породи та її вологості, яка в свою чергу, залежить від багатьох чинників: пори року заготівлі, часу і способу зберігання та транспортування тощо. Тому вага товару "Деревина паливна" в процесі транспортування у теплу пору року у вигляді свіжоспиляних колод буде зменшуватись внаслідок природного сушіння.

Наведене роз’яснення повністю узгоджується з вимогами чинного законодавства, зокрема, ДСТУ 4020-2-2001 “Лісоматеріали круглі та пиляні. Методи обмірювання та визначення об’ємів”, яким передбачено, що облік та реалізація лісопродукції здійснюється в щільних кубічних метрах, а не кілограмах.

Крім того, пунктом 9 Правил приймання вантажів до перевезення, що затверджені наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, встановлено, що маса лісоматеріалів і дров визначається відправником зважуванням та в окремих випадках умовно.

Лісоматеріали й дрова, маса яких визначається умовно, повинні пред’являтися до перевезення із зазначенням у накладній таких відомостей: у разі перевезення в спеціальних контейнерах або в пакетах - кількості контейнерів або пакетів; у разі перевезення з використанням верхньої звуженої частини обрису навантаження ("шапки") - кількості основних штабелів, їх висоти і кількості штабелів, укладених у "шапці"; у разі перевезення лісоматеріалів і дров у критих вагонах - кількості штабелів; в інших випадках - кількості штабелів і їх висоти.

Згідно даних контракту, на виконання умов якого поставлявся товар, інвойсів, специфікацій-накладних на відправлення лісопродукції залізницею, сертифікатів на вміст радіоактивних речовин, сертифікатів про походження лісоматеріаліалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій, вбачається, що одиниці виміру задекларованого вантажу визначались у метрах кубічних відповідно до вимог ДСТУ 4020-2-2001.

Проте, наведених обставин контролюючий орган не врахував, у зв’язку з чим дійшов до передчасних та необґрунтованих висновків про заявлення позивачем недостовірних відомостей про вантаж.

Необґрунтованими є доводи відповідача, що затримка залізничних вагонів обумовлена також необхідністю складення протоколів про адміністративне правопорушення з метою притягнення посадових осіб позивача до відповідальності за порушення митних правил.

Так, відповідно до частини 1 статті 494 Митного кодексу України, про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень ч. 4 ст. 94 Конституції України у справі №1-25/2007 від 09.10.2007, дії позначені законом як невідкладні повинні вчинятися в пріоритетному порядку – раніше інших дій. Аналогічно Конституційний Суд України визначався щодо терміну "невідкладний" у рішенні від 28.03.2011 №2-рп/2001 (справа про позачерговий розгляд законопроектів) та рішенні від 10.04.2003 №7-рп/2003, даючи таке тлумачення терміну "невідкладно": "позачергово"; "у пріоритетному порядку - раніше інших".

Суд зазначає, що на момент розгляду справи по суті, відповідачем доказів, які б свідчили про оформлення протоколів про адміністративне правопорушення відносно посадових осіб ДП “Макарівське лісове господарство” не надано.

В матеріалах справи відсутні також й докази подання або відкриття інших, крім адміністративних, проваджень з метою застосування юридичної відповідальності до посадових осіб відповідача за порушення ними митного законодавства.

Одночасно з цим суд зазначає, що обставини, які є підставою звільнення від доказування певних юридичних фактів визначені у статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Оскільки на час розгляду даної справи у суду відсутні відомості щодо вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб позивача, самі лише протоколи про адміністративне правопорушення не можуть слугувати на підтвердження або спростування тих чи інших обставин у даній справі.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Беєлер проти Італії", "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини", та "Беєлер проти Італії").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії").

Отже, бездіяльність Закарпатської митниці ДФС та порушення, допущені нею, не повинні мати негативних наслідків для позивача.

У контексті викладеного суд зазначає, що наказом Державної фіскальної служби України № 936 “Про результати роботи” від 14.11.2016, прийнятим за результатами внутрішнього аудиту роботи окремих митниць, з’ясовано, що Закарпатською митницею ДФС протягом чотирьох місяців не випускаються за межі території України вагони з лісоматеріалами, а посадові особи Закарпатської митниці ДФС не дотримуються вимог ч. 1 ст. 199, ч. 3 ст. 318, ч. 5 ст. 356 Митного кодексу України, пп. 12, 13 Типової технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів, перевізників і товарів, що переміщуються ними, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №451. У цьому ж наказі роботу з організації митного контролю й митного оформлення товарів, транспортних засобів, боротьби з контрабандою та протидії митним порушенням Закарпатської митниці визнано неналежною та неякісною.

Відтак, відповідачем протиправно не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів № 67673939, № 66183518, № 60680568, № 64029184 через державний кордон України у строк, що визначений статтею 199 Митного кодексу України.

За наведених обставин вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Закарпатської митниці ДФС України, яка полягає у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України товару, митне оформлення якого проведене згідно електронних митних декларацій (форма МД-2) від 24.05.2016 №№125130013/2016/446547, 125130013/2016/446548, 125130013/2016/446549, 125130013/2016/446550, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, щодо вимог позивача про зобов’язання Закарпатської митниці ДФС прийняти рішення про пропуск через митний кордон товарів, постачання якого здійснюється згідно вказаних ЕМД, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України “Про судове рішення в адміністративній справі” від 20.05.2013 №7, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Під адміністративним розсудом (дискрецією) слід розуміти закріплену чинним законодавством можливість суб’єкта владних повноважень на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Суд зазначає, що повноваження щодо виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також щодо прийняття управлінських рішень про пропуск або відмову у пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України є виключною компетенцією органів доходів і зборів.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб’єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень – єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, суд під час вирішення конкретного публічно-правового спору не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, зазначена позовна вимога про зобов'язання Закарпатської митниці ДФС пропустити товари через митний кордон України виходить за межі компетенції суду.

Відповідно до положень частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Однак, у разі помилкового обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права чи неналежного формулювання позовних вимог, адміністративні суди мають право на підставі частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи характер спірних правовідносин, а також беручи до уваги висновки суду про протиправність бездіяльності Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів позивачів, з метою ефективного правового захисту порушених прав позивача, суд дійшов про необхідність зобов'язання відповідача завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України товарів, вказаних у електронних митних деклараціях 24.05.2016 №№125130013/2016/446547, 125130013/2016/446548, 125130013/2016/446549, 125130013/2016/446550.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачами не доведено суду належними та допустимими доказами правомірності прийнятих рішень, вчинених дій, а також бездіяльності щодо затримання вагонів позивача понад встановлений граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пункті пропуску через державний кордон України.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС України, яка полягає у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України товару, митне оформлення якого проведене згідно електронних митних декларацій (форма МД-2) від 24.05.2016 №№125130013/2016/446547, 125130013/2016/446548, 125130013/2016/446549, 125130013/2016/446550.

3. Зобов'язати Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України товарів, вказаних у електронних митних деклараціях 24.05.2016 №№125130013/2016/446547, 125130013/2016/446548, 125130013/2016/446549, 125130013/2016/446550.

4. Стягнути на користь Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Закарпатської митниці ДФС судовий збір у розмірі 2756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24.11.2016.