Справа № 804/3798/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 р. справа № 804/3798/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чорної В.В.

при секретарі судового засідання Максименко Е.М.

за участі представників сторін:

відповідача-1 Лісняк І.В.

відповідача-2 Удода Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 Військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2 Командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , відповідача-3 Командира військової частини НОМЕР_3 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, та визнання незаконним наказу № 14-рс від 25.03.2016 р., -

встановив:
17.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції (а.с. 20-22), просить суд визнати незаконним наказ командира військової частини НОМЕР_3 № 14-рс від 25.03.2016 р. в частині, що стосується позивача, щодо переведення останнього до в/ч пп НОМЕР_2 ; визнати протиправною бездіяльність командира військової частини пп НОМЕР_2 щодо не проведення звільнення позивача з військової служби в запас на підставі пункту «а» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 05.03.1992 р. у зв`язку із закінченням строку контракту від 15.07.2011 року; зобов`язати командира військової частини пп НОМЕР_2 звільнити позивача з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту від 15.07.2011 року.

Ухвалою суду від 19.09.2016 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, за даним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено її до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень до позовної заяви, позивач зазначив, що 27.05.2016 року ним було подано рапорт на звільнення з лав Збройних сил України у зв`язку із закінченням терміну контракту від 15.07.2011 року, який був отриманий командиром військової частини пп НОМЕР_2 , куди він був переведений за наказом командира військової частини НОМЕР_3 № 14-рс від 25.03.2016 р. Проте, жодних рішень за цим рапортом прийнято не було. Аналогічний за змістом рапорт, як зазначає позивач, ним 26.05.2016 р. був направлений до командира військової частини НОМЕР_4 , але відповіді на нього він також не отримав. Зазначений наказ про своє переведення, а також бездіяльність командирів військових частин, що виразилась у невчиненні ними дій щодо прийняття рішення за його рапортом про звільнення, позивач вважає протиправними та зазначає, що у зв`язку із закінченням трирічного терміну дії контратаку від 15.07.2011 року, його перебування у лавах Збройних Сил є безпідставним. Посилаючись на викладені обставини, а також норми законодавства, що регулюють питання проходження військової служби військовозобов`язаними особами, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 3-5, 20-22).

Представником відповідача-2 за довіреністю помічником командира військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 ) Яценко Ю.М. до суду надані заперечення на адміністративний позов, в яких зазначено, що позивач проходив військову службу в лавах Збройних сил України за контрактом від 15.07.2011 року, після закінчення строку дії якого ним було підписано новий контракт з командиром військової частини НОМЕР_3 про проходження військової служби строком на три роки від 09.04.2014 р., який набрав чинності 15.07.2014 р. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 14-рс від 25.03.2016 р. позивача було переведено до військової частини пп НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 ). Посилаючись на те, що ОСОБА_1 має статус військовослужбовця військової служби за контрактом та на момент звернення його до суду з даним позовом термін дії контракту від 09.04.2014 р. не сплинув, а закінчує свою дію 15.07.2017 року, відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог (а.с. 52-54).

Представником відповідача-3 військової частини НОМЕР_3 за довіреністю ОСОБА_2 надані заперечення проти позову, в яких зазначено, що термін дії контракту позивача спливає 15.07.2017 року, оскільки ще до закінчення дії попереднього контракту 09.04.2014 року позивачем з Міністерством оборони України було укладено новий контракт про проходження військової служби ще на три роки. Крім того, навіть у випадку не підписання позивачем зазначеного вище трирічного контракту, його звільнення також не було б можливим внаслідок початку з 17.03.2014 року у державі особливого періоду, на час дії якого згідно вимог п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, яка діяла до 07.01.2017 року) у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації. Крім того, відповідач зазначив, що 01.06.2016 року командуванням військової частини польова пошта НОМЕР_2 було виявлено відсутність позивача за місцем проходження служби. За зазначеним фактом у військовій частині проведено службове розслідування, яким виявлено ознаки складу злочину, передбаченого ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби). За результатами розслідування видано наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 30.07.2016 р. Повідомлення про вчинення злочину надіслане на адресу військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону. Посилаючись на викладені обставини у їх сукупності, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні 16.12.2016 року, яке відбувалося в режимі відеоконференції, проведення якої було доручено Охтирському міськрайонному суду Сумської області, судом заслухано пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , які підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві (а.с. 41, 77-78).

В подальшому, у зв`язку із задоволенням клопотання позивача про витребування у відповідачів оригіналів контрактів, послужного списку позивача та інших матеріалів особової справи, які мають гриф «Для службового користування», ухвалою суду від 17.03.2017 року у задоволенні клопотань позивача від 13.03.2017 р. та 14.03.2017 р. про розгляд справи в режимі відеоконференції було відмовлено (а.с. 104).

В судове засіданні 27.03.2017 року позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явився, участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив. Враховуючи відсутність поважних причин для відкладення розгляду справи, а також надходження 27.03.2017 року від представника позивача ОСОБА_3 заяви про подальше листування з судом електронною поштою, розгляд справи завершено без участі позивача.

Представники відповідачів за довіреністями ОСОБА_4 та Удод Б.В. в судовому засіданні 27.03.2017 року просили суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у наданих ними запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посадах рядового складу у лавах Збройних сил України, починаючи з 2008 року - у військовій частині НОМЕР_4 .

Після закінчення строку дії контракту 2008 року, позивач виявив бажання продовжити військову службу за контрактом шляхом укладання нового контракту терміном дії на три роки.

Так, між військовослужбовцем ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_3 генерал-лейтенанта ОСОБА_5 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, терміном на три роки, який набув чинності з 15.07.2011 р. (а.с. 120-122).

За даним контрактом позивач також проходив службу у військовій частині НОМЕР_4 протягом наступних трьох років на посадах рядового складу.

Крім того, між військовослужбовцем ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_3 генерал-лейтенанта ОСОБА_6 було укладено новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України терміном на три роки, який набув чинності з 15.07.2014 року. Вказаний контракт підписаний ОСОБА_1 09.04.2014 року, а командиром військової частини НОМЕР_3 24.04.2014 року (а.с. 124-126).

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 14-рс від 25.03.2016 р., ОСОБА_1 було переміщено до нового місця служби військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

В судовому засіданні, проведеному за клопотанням позивача в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 заперечив факт підписання та укладання ним нового контракту з Міністерством оборони України після закінчення терміну дії попереднього контракту, який набрав чинності з 15.07.2011 року, та зазначив, що не виявив бажання походити службу у лавах Збройних сил України, у зв`язку з чим, у травні 2016 року звертався до командирів військової частини НОМЕР_4 та військової частини пп НОМЕР_2 з рапортами по своє звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту (а.с. 7). Проте, не отримавши позитивної для себе відповіді, звернувся із зазначеним адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Правовідносини, що склалися між сторонами у цій справі, врегульовано Конституцією України та Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності; проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні - для осіб рядового складу - 3 роки.

Частиною 4 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі, в тому числі, для військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах рядового складу, - на 3 роки.

Пунктом «б» ч. 2 ст. 26 цього Закону передбачено, що звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті (під час дії особливого періоду).

Частина 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає обставини звільнення військовослужбовців під час особливого періоду (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2) та після прийняття рішення про демобілізацію (пункт 3).

Пунктом «а» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-XII передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Крім того, контракт припиняється з наступних обставин: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби; за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України; через службову невідповідність; у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції»; у зв`язку з неможливістю переведення на іншу посаду у разі безпосереднього підпорядкування близькій особі; у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу); у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років; у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»; у зв`язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє зробити висновок про те, що закінчення строку дії контракту є підставою для його розірвання у тому випадку, якщо військовослужбовцем не було виявлено бажання укласти новий контракт. При цьому, припинення строку дії контракту на проходження військової служби за власним бажанням військовослужбовця в односторонньому порядку законом не передбачено.

Під час судового розгляду справи, з метою перевірки доводів позивача про те, що контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України терміном на три роки (з 15.07.2014 р. по 15.07.2017 р.) ним не підписувався, судом було витребувано та оглянуто в судовому засіданні особову справу старшого солдата ОСОБА_1 (в оригіналі), що має гриф «для службового користування» («ДСК») та встановлено наявність зазначеного контракту з особистим підписом позивача, виконаним ним 09.04.2014 року.

Укладення цього контракту підтверджено також відповідним записом в послужному списку позивача з посиланням на номер та дату наказу, яким його затверджено.

Таким чином, суд вважає підтвердженими обставини щодо укладання ОСОБА_1 контракту про проходження військової служби у Збройних силах України терміном на три роки (з 15.07.2014 р. по 15.07.2017 р.), який набув чинності з 15.07.2014 року.

За викладених обставин, станом на час звернення позивача до суду із зазначеним адміністративним позовом (червень 2016 року) термін дії контракту не сплинув, а тому підстави для визнання протиправною бездіяльності командира військової частини пп НОМЕР_2 щодо незвільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас на підставі пункту «а» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту від 15.07.2011 року, та зобов`язання його звільнити позивача з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту від 15.07.2011 року відсутні.

Стосовно наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 14-рс від 25.03.2016 р. про переведення позивача до нового місця служби, який також оскаржується по даній справі, суд зазначає наступне.

З наданих відповідачем матеріалів службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , будучи переведеним наказом № 14-рс від 25.03.2016 р. командира військової частини НОМЕР_3 до нового місця служби військової частини польова пошта НОМЕР_2 , до розташування свого підрозділу не прибув, та з 09.05.2016 року по теперішній час його місцезнаходження невідоме.

Оскаржуючи даний наказ про переведення, позивачем в обґрунтування зазначених вимог не наведено інших підстав його незаконності, крім посилання на те, що цей наказ виданий після закінчення в 2014 році строку дії контракту про проходження ним служби, а тому у командира військової частини НОМЕР_3 не було жодних законних підстав для переведення ОСОБА_1 до іншої військової частини.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт укладання між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_3 генерал-лейтенанта ОСОБА_6 нового контракту про проходження військової служби у Збройних силах України терміном на три роки, який набув чинності з 15.07.2014 року, доводи позивача про відсутність підстав для видання наказу про його переведення до іншої військової частини не є обґрунтованими. Інших обставин, які б свідчили про незаконність цього наказу, у позовній заяві не наведено. Відповідно, підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу № 14-рс від 25.03.2016 р. про переведення позивача до в/ч пп НОМЕР_2 відсутні.

За викладених обставин у їх сукупності, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають. Керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 04 квітня 2017 року.

Суддя В.В. Чорна