Справа № 826/972/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 квітня 2017 року письмове провадження № 826/972/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів: Огурцова О.П., Кузьменка В.А. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомОСОБА_1
До третя особа Міністерства юстиції Сагань Інеса Олегівна
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач або Мінюст), в якому просила суд:

1. Визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України від 29.12.2016 № 3920/5.

2. Зобов'язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

від 24 липня 2013 року №4303154, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А. (далі також - рішення №4303154 реєстратора 1);

від 05 червня 2015 року №21844510, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. (далі також - рішення №21844510 реєстратора 2);

від 20 вересня 2016 року №31473195, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. (далі також - рішення №31473195 реєстратора 2);

від 21 вересня 2016 року №31496537, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. (далі також - рішення №31496537 реєстратора 2);

В обґрунтування заявленого адміністративного позову позивач зазначив, що прийнявши оскаржуваний наказ, відповідач без дотримання норм законодавства безпідставно позбавив позивача права власності, у тому числі на вільне та безперешкодне володіння та розпорядження власним нерухомим майном.

Відповідач проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, вважаючи спірний наказ законним та обґрунтованим.

Залучена судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Сагань Інеса Олегівна (далі також - ОСОБА_6. або третя особа) проти позову також заперечила, просила суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та незаконними, а спірний наказ відповідача правомірним.

Реєстратор 1 подала суду письмові пояснення по суті позовних вимог, в яких наголосила на невідповідності спірного наказу відповідача чинному законодавству України, а також законності та обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог. Також зауважила, що здійснила відповідні реєстраційні дії щодо нерухомого майна на підставі та у спосіб, передбачений чинними на момент їх вчинення нормами Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

За позивачем 21.09.2016 на підставі договору дарування від 21.09.2016 № 1377 зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі також - нерухоме майно), за реєстраційним номером: 00.

В той же час, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.01.2017, позивачу стало відомо, що право її власності на нерухоме майно скасовано 30.12.2016 Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України на підставі спірного наказу Міністерства юстиції України від 29.12.2016 № 3920/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скасовані: рішення №4303154 реєстратора 1; рішення №21844510 реєстратора 2; рішення №31473195 реєстратора 2; рішення №31496537 реєстратора 2.

Скасовані рішення безпосередньо стосуються нерухомого майна позивача по ланцюгу переходу права власності на майно.

Як встановлено з матеріалів справи, спірний наказ прийнятий за результатом розгляду скарги ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6. від 15.12.2016 (з урахуванням уточнень), зі змісту якої встановлено наступне.

Гр. ОСОБА_6. на сьогодні постійно проживає на законних підставах в Іспанії. Повернувшись восени 2016 року в Україну, ОСОБА_6 не змогла користуватися належним їй на праві власності майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 оскільки їй було неправомірно відмовлено у доступні до нього.

При цьому вбачається, що 17.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством «БАНК НРБ» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії») (далі - Банк) та ОСОБА_6 і ОСОБА_6. було укладено Договір іпотеки в забезпечення зобов'язань ОСОБА_6 які випливають із Договору про відкриття кредитної лінії № 04-05-07/ФО від 17.05.2007, відповідно до якого в заставу банку було передано п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_6 та ОСОБА_6. на праві спільної сумісної власності.

14.02.2010 в межах досудового розслідування кримінальної справи № 60-3985 відносно ОСОБА_6 слідчим СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві винесено постанову про накладення арешту на все (рухоме та нерухоме) майно ОСОБА_6 (в тому числі - на належну йому та ОСОБА_6. на праві спільної власності квартиру АДРЕСА_1 внаслідок чого 24.02.2011 першою Київською державною нотаріальною конторою було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження - 10874001).

У зв'язку з простроченням ОСОБА_6 та ОСОБА_6. виплат за Договором про відкриття кредитної лінії, Банком було ініційовано звернення стягнення на відповідне нерухоме майно - квартиру в примусовому порядку.

У підсумку, 24.07.2013 реєстратором 1 було винесено рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер:4303154 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 1804250, а саме реєстрацію права власності ОСОБА_7 на п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:00.

На думку скаржника, такі дії реєстратора 1 є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки враховуючи те, що на момент прийняття реєстратором 1 рішення №4303154 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були наявні відомості щодо обтяження на п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яке було знято лише 28.08.2013, то вказане рішення є незаконним, оскільки в даному випадку реєстратор мав відмовити у проведенні реєстраційної дії у зв'язку з наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборони відчуження вказаного нерухомого майна та не здійснювати відповідну реєстраційну дію.

Наслідком проведення вищевказаної реєстраційної дії стало те, що 05.06.2015 реєстратором 2 було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомості № 694, - п'ятикімнатної квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:00, у зв'язку з чим, було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21844510 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 9926038, а саме реєстрацію права власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

В подальшому, 20.09.2016 реєстратором 2 було посвідчено договір дарування нерухомості № 1359 п'ятикімнатної квартири АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 та винесено рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31473195, та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_9 на вказану квартиру, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

Також, 21.09.2016 реєстратором 2 було посвідчено договір дарування нерухомості № 1377 п'ятикімнатної квартири АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00 та винесено рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31496537 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 16503731, а саме реєстрацію права власності ОСОБА_10 (на даний час ОСОБА_1 - позивач) на зазначену квартиру, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

На думку скаржника, виходячи з того, що реєстрація, яка була проведена реєстратором 1 на підставі рішення № 4303154 є неправомірною, то і подальше відчуження вищевказаного нерухомого майна та наступна державна реєстрація такого нерухомого майна також є незаконною. Відповідно, за доводами скаржника, усі наступні реєстраційні дії (від 05.06.2015 № 21844510, від 20.09.2016 № 31473195, від 21.09.2016 № 31496537) відносно вказаного нерухомого майна є незаконними та підлягають скасуванню.

Згідно висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 28.12.2016, за результатами розгляду скарги ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6., від 15 грудня 2016 року зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 2016 року за № 1-31821, комісія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення скарги та скасування рішень нотаріусів про державну реєстрацію прав щодо нерухомого майна від 24.07.2013 № 4303154, від 05.06.2015 № 21844510, від 20.09.2016 № 31473195, від 21.09.2016 № 31496537, погодившись з доводами скаржника в тому, що враховуючи, що реєстратором 1 було порушено вимоги законодавства у сфері державної реєстрації прав під час прийняття рішення від 24.07.2013 № 4303154 та здійснено реєстрацію переходу права власності за наявності зареєстрованого обтяження на нерухоме майно, що надалі дало змогу реєстратору 2 прийняти рішення від 05.06.2015 № 21844510, від 20.09.2016 № 31473195, від 21.09.2016 № 31496537 та здійснити реєстраційні дії щодо подальшого переходу права власності на об'єкт нерухомого майна, є підстави для скасування рішення № 4303154 реєстратора 1 як такого, що прийняте з порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації, а також похідних рішень реєстратора 2 №21844510, № 31473195 та № 31496537, як таких, що випливають з факту скасування незаконного рішення № 4303154 та були вчинені за наслідком прийняття такого рішення.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до пункту 1 частини 2, підпункту «а» пункту 2 частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, відповідачем був виданий спірний наказ від 29.12.2016 № 3920/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Вважаючи спірний наказ відповідача таким, що прийнятий протиправно, без належного, об'єктивного та повного з'ясування дійсних обставин, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом про його скасування.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірне рішення відповідача, також виходить з критеріїв оцінки рішення суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться прийняття рішень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з аналізу наявних матеріалів справи встановлено, що відповідачем при прийнятті спірного наказу від 29.12.2016 № 3920/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та при скасуванні чотирьох рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо нерухомого майна двох різних суб'єктів реєстрації у різні часові періоди 2013-2016 роки (основного від 24.07.2013 № 4303154 реєстратора 1 та похідних від 05.06.2015 № 21844510, від 20.09.2016 № 31473195, від 21.09.2016 № 31496537 реєстратора 2)), з незрозумілих суду причин, досліджувалось лише питання правомірності прийняття реєстратором 1 рішення № 4303154. У той же час відповідачем залишено поза увагою інтереси власників нерухомого майна згідно рішення від 21.09.2016 № 31496537, зокрема позивача. Крім того суб'єктом владних повноважень не з'ясовано наявності у нього повноважень на прийняття спірного рішення.

На момент прийняття реєстратором 1 рішення від 24.07.2013 № 4303154, як і рішення від 05.06.2015 № 21844510, прийнятого реєстратором 2, редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (стаття 30 у редакції від 16.06.2013) надавала можливість оскаржувати дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця виключно до суду.

Лише з викладенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015 № 834-VIII, який набрав чинності 13.12.2015, а саме статтею 37 Закону, Міністерство юстиції України отримало повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Лише з 01.01.2016 набрав чинності Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі також - Порядок), який безпосередньо визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закони) скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги).

Таким чином, повноваження з розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, Міністерство юстиції України отримало з 01.01.2016.

Відповідно до статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Згідно рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа № 1-7/99) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд вважає, що приписи статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (набрала чинності 13.12.2015) та пункту 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації (набрав чинності з 01.01.2016) не можуть застосовуватись до подій, що здійснені до набрання ними чинності, адже закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки на момент прийняття реєстратором 1 рішення № 4303154, а також реєстратором 2 рішення № 21844510, відповідач не мав відповідних повноважень на скасування рішення про державну реєстрацію прав, що було ним проігноровано, а скасування прийнятих реєстратором 2 рішень № 31473195 та № 31496537 стало похідними від скасування зазначеного вище рішення № 4303154, тобто вчинено за межами вимог Порядку, враховуючи положення частини 2 статті 6, частини 2 статті 19 Конституції України, частини 3 статті 2 та частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що прийняті реєстратором 2 рішення № 21844510, № 31473195 та № 31496537 скасовані спірним наказом як похідні від згаданого рішення № 4303154, тобто такі рішення не досліджувалися відповідачем окремо (правова оцінка їх прийняттю окремо не надавалась), як і не оцінювалися наслідки їх скасування для третіх осіб.

При цьому, відповідно до пунктів 5, 8 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення:

1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги);

2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги;

3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

Під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Таким чином, суд також дійшов висновку, що не маючи на те належних повноважень, відповідачем була розглянута скарга та прийняте спірне рішення (наказ), у тому числі, всупереч наведених вимог, не з'ясувавши всіх обставин, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, порушивши права позивача та позбавивши його права на вільне і безперешкодне володіння та розпорядження власним нерухомим майном, правомірність набуття якого відповідачем не досліджена та належними доказами не спростована.

Слід також зауважити, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 Цивільного Кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Спори, пов'язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 2 Закону, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Держателем Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Міністерство юстиції України.

Згідно Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 395/2011 Мін'юст України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної правової політики, політики з питань банкрутства та використання електронного цифрового підпису, з формування та забезпечення реалізації політики у сфері архівної справи, діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації, у сфері нотаріату, у сфері виконання кримінальних покарань, у сфері захисту персональних даних, у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем не виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене в сукупності, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України від 29.12.2016 № 3920/5.

Зобов'язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо поновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

від 24 липня 2013 року №4303154, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А.;

від 05 червня 2015 року №21844510, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є.;

від 20 вересня 2016 року №31473195, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є.;

від 21 вересня 2016 року №31496537, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є.

Судові витрати в сумі 480,00 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов