Справа № 825/594/17
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року Чернігів Справа № 825/594/17
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Житняк Л.О.,
за участі секретаря Стасюк Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:
07.04.2017 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в якому просить скасувати постанову головного державного виконавця Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Гур`ївої Ю.В. від 27.02.2017 про закінчення виконавчого провадження ВП № 53309406 із примусового виконання виконавчого листа № 814/1049/16, виданого 30.12.2016 Миколаївським окружним адміністративним судом.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що одноразову грошову допомогу за судовим рішенням йому не перераховано та не виплачено, а тому підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.
У зв`язку з викладеним, позивач не погоджується з постановою про закінчення виконавчого провадження та просить її скасувати.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Електронною поштою надіслав суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а справу розглянути за його відсутності.
Відповідач до суду також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Через канцелярію суду представником відповідача було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення, зокрема в яких, представник відповідача просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.
Суд відмовляє в задоволенні даного клопотання, оскільки дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини. Так, у справі "Bellet v. France", Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. В рішенні від 27.06.2000 у справі "Ілхан проти Туреччини" Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи. У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність надання позивачу можливості захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, враховуючи ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути спір по суті на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
20.01.2017 позивач звернувся до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області із заявою (вх. № 24-40/47 від 30.01.2017, а.с.25) про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа від 30.12.2016 у справі №814/1049/16 (а.с.26), згідно якого військову частину НОМЕР_1 було зобов`язано здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, із зарахуванням до вислуги років часу роботи на посаді судді Свердловського міського суду Луганської області з 17.06.2013 по 30.01.2015 та часу навчання на денному факультеті №6 (військово-юридичної Національної академії імені Ярослава Мудрого з 01.09.2003 по 01.09.2007).
30.01.2017 старшим державним виконавцем Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Воронькевич В.В. було розглянуто заяву позивача та винесено постанову від 31.01.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 53309406 (а.с.24), про що повідомлено сторони (згідно супровідного листа від 31.01.2017 а.с.23).
16.02.2017 на адресу відповідача за вих. № 244 від 15.02.2017 надійшло письмове повідомлення від боржника про повне самостійне виконання боржником ВП № 53309406 (а.с.19) та додані документи на підтвердження виконання рішення суду, а саме: належним чином завірені копії відомості зарахувань на карткові рахунки (з відміткою КБ "Приватбанк") № 9/17 та роздавальна відомість на виплату грошового забезпечення звільненим, переведеним офіцерам, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом військової частини НОМЕР_1 (а.с.20-22).
На підставі отриманих документів, відповідачем винесено оскаржувану постанову від 27.02.2017 про закінчення виконавчого провадження ВП № 53309406 із примусового виконання виконавчого листа №814/1049/16, виданого 30.12.2016 Миколаївським окружним адміністративним судом (а.с.18).
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України від 02.06.2016 №1404 "Про виконавче провадження" (далі - Закон).
Частиною 1 ст.13 Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок та процедура звернення рішення до примусового виконання визначена положеннями ст.26 Закону, п.6 якої, виконавця зобов`язано вказувати у постанові про відкриття виконавчого провадження про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.
В свою чергу, п.4 ст.19 Закону встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Судом встановлено, що боржником було надіслано на адресу відповідача письмове повідомлення про повне самостійне виконання боржником ВП №53309406 та додані документи на підтвердження зазначених обставин.
Як вбачається з доданих до письмового повідомлення документів, ОСОБА_1 було нараховано 23.09.2016 грошові кошти у розмірі 4 223,26 грн, які перераховані на його картковий рахунок, що підтверджується відомістю № 9/17 (а.с.21).
З роздавальної відомості (а.с.22) вбачається, що кошти у розмірі 4 223,26 грн (після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору) є вихідною допомогою при звільненні, що належить позивачу.
Тобто, у відповідача були об`єктивно відсутні підстави вважати, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 814/1049/16 залишається боржником не виконаним, в той час як наданими документами підтверджується протилежне.
Так, положеннями ст.39 Закону визначені виключні підстави для закінчення виконавчого провадження. Згідно вказаної статті, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.9 ч.1 ст.39 Закону).
Вказані обставини свідчать, що за встановленого факту надання боржником письмових доказів про самостійне виконання рішення, головний державний виконавець Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Гур`їва Ю.В. правомірно винесла 27.02.2017 постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53309406 із примусового виконання виконавчого листа № 814/1049/16, виданого 30.12.2016 Миколаївським окружним адміністративним судом, оскільки рішення є виконаним фактично в повному обсязі.
Доказів на спростування зазначеного, позивачем не надано.
У відповідності до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАСУ).
Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається відповідач знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а отже адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови є таким, що задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 41, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк