Справа № 809/1877/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Справа № 876/3743/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача - Кузя А.П., Григорчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Вигодське лісове господарство» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року у справі за позовом Державного підприємства «Вигодське лісове господарство» до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року позивач Державне підприємство «Вигодське лісове господарство» звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати припис № 09-10-0072/641-544 від 02.12.2016 року та Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 09-03-021/343 від 15.12.2016 винесені Управлінням.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що оскаржуваний припис є протиправним, оскільки зазначені в ньому порушення вимог законодавства, які необхідно усунути, або відсутні, або були самостійно усунуті підприємством до проведення перевірки. Так, між позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено договори про надання послуг, які мають ознаки цивільно-правового характеру, тобто це свідчить про відсутність трудових відносин. На підставі наказу №295 від 07.11.2016 року скасовано наказ №395к від 03.11.2016 року "Про припинення трудового договору" у зв'язку з перебуванням на лікарняному майстра лісу ОСОБА_8 в день звільнення 03.11.2016 року. Тобто, вказаного працівника звільнено з роботи в період його тимчасової непрацездатності з причин неповідомлення ним про перебування на лікарняному. Зазначив, що позивачем не порушено ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", оскільки день виплати частини заробітної плати (авансу) припав на вихідний день, а тому позивачем проведено виплату напередодні у п`ятницю. Вказав, що позивачем не було вчинено порушення вимог ст.148 Кодексу законів про працю України, оскільки застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани згідно наказу №08-12/5 від 07.08.2016 року відбулося в установлений законом строк - не пізніше одного місяця, що підтверджується довідки №08-12/15 від 07.10.2016 року. Зазначив, що до застосування дисциплінарного стягнення позивачем не було порушено вимоги ст.149 КЗпП України, оскільки особи, щодо яких проводилось службове розслідування, відмовилися надавати пояснення.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними і скасовано пункти 2, 5, 7 припису головного державного інспектора Юрочко А.С. Управління держпраці в Івано-Франківській області №09-10-0072/641-544 від 02.12.2016 року, виданим Державному підприємству "Вигодське лісове господарство". В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови задоволення позовних вимог, його оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що в цій частині судом прийнято неправомірне рішення, яке підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_9 на підставі наказу від 22.11.2016 року № 1175-Д та направлення на проведення перевірки від 22.11.2016 року № 15-10/6248 в період з 23.11.2016 року по 02.12.2016 року проведена планова перевірка додержання Державним підприємством "Вигодське лісове господарство" законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 09-10-0072/641 від 02.12.2016 року, згідно якого виявлено порушення позивачем вимог трудового законодавства, а саме: ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України, ч.3 ст. 40 КЗпП України, ч.1, ч.2 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", ч.1 ст.116, ст.148, ст.149, ст.127 КЗпП України.

02.12.2016 року відповідачем видано припис №09-10-0072/641-544 про усунення позивачем вказаних порушень та дотримання законодавства про працю.

Заступник начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області за результатами перевірки 15.12.2016 року винесла постанову про накладення на позивача штрафу уповноваженим посадовими особами №09-03-021/343 у розмірі 1600,00грн. за порушення вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

При вирішенні вказаної справи, колегія суддів виходить з наступного.

Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України, Законом України "Про оплату праці", Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року № 390, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Статтею 35 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що контроль за додержанням законодавства про оплату праці здійснює, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Зазначений державний орган має право одержувати від суб'єктів господарювання та найманих ними осіб інформацію, документи і матеріали та відвідувати місця здійснення господарської діяльності під час виконання трудової функції такими найманими особами.

Згідно з Положенням про Управління Держпраці в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Держпраці № 8 від 04.02.2016 року (надалі Положення № 8), управління Держпраці в Івано-Франківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та відповідно їй підпорядковується (а.с. 86-96).

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення № 8 Управління Держпраці в Івано-Франківській області згідно з покладеними на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю юридичними особами, в тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно пункту 6 Положення № 8 відповідач для виконання покладених на нього завдань має право, зокрема, проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці визначено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012 року (далі Порядок № 390).

Так, згідно пункту 2 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обовязків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Пункт 3 Порядку № 390 передбачає, що інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Пунктом 7 Порядку № 390 передбачено, що за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

При цьому, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (надалі Порядок № 509).

Згідно пункту 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (пункт 6 Порядку № 509).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 509, справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування припису№09-10-0072/641-544 від 02.12.2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

В п.1 оскаржуваного припису зазначено про порушення вимог ч.1 та 3 статті 24 КЗпП України, яке полягало в тому, що позивачем здійснено допуск працівників до роботи без оформлення трудових договорів.

Так, перевіркою встановлено, що між позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено договори цивільно-правового характеру, однак вказані громадяни фактично виконували певні функції за конкретною посадою, а не індивідуально визначену роботу, результати якої можуть оформлятися актом здавання-приймання виконаних робіт (надання послуг, на підставі яких проводиться їх оплата).

З пункту 1 Акту в розділі детальний опис виявленого порушення головним державним інспектором зазначається, що ДП «Вигодське лісове господарство» допущено найманих працівників до роботи без належного оформлення трудового договору внаслідок чого допущено порушення частини першої та третьої статті 24 КЗпП. Зокрема, в Акті зазначається, що трудові відносини ДП «Вигодське лісове господарство» з ОСОБА_4. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 належним чином не оформлені. Однак, ДП «Вигодське лісове господарство» було представлено під час перевірки наявні цивільно-правові договори із вище вказаними особами, які на думку інспектора мають ознаки трудових договорів. Вважаємо, що такі твердження не відповідають дійсності.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не погоджується з висновками Управління Держпраці в Івано-Франківській області стосовно фактичних трудових відносин ОСОБА_5 з позивачем без оформлення відповідних трудових відносин, оскільки вказана особа надавала консультаційні послуги підприємству по впровадженню та супроводу бухгалтерського обліку в програмі 1C. При цьому суд враховує ту обставину, що згідно штатного розпису позивача на підприємстві в бухгалтерській службі працює 12 працівників, що спростовує доводи відповідача про виконання ОСОБА_5 роботи бухгалтера.

Щодо осіб ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то суд зазначає, що цивільно-правові угоди з вказаними особами не містять результату роботи, яку виконавець повинен представити замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату. Відтак суд приходить до висновку, що правовідносини з вказаними особами носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником. Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Між ДП «Вигодське лісове господарство» та ОСОБА_6 було укладено цивільно- правовий договір №529/16 від 01.08.2016 року, №584/16 від 01.09.2016 року та додаткову угоду №1 про розірвання даного договору від 02.09.2016 року, №659/16 від 03.10.2016 року, №777/16 від 15.11.2016 року та додаткову угоду №1 про розірвання даного договору від 16.11.2016 року. Аналогічний договір було укладено, між Позивачем та ОСОБА_7 №646/16 від 28.09.2016 року.

Предметом вищевказаних договорів було надання послуг із здійснення візуального спостереження за транспортними засобами, що знаходяться на території Вишківського, Людвиківського та Слобідського лісництв. З наявних договорів вбачається, що працівником дана робота здійснювалася у випадку необхідності за кожним окремим договором та оплачувалася згідно наявності акту виконаних робіт, копії яких наявні в матеріалах справи. Тобто, підприємство не забезпечувало працівника робочим місцем, посадовими обов'язками, а уклало з ним договір про надання послуг за результат якого зобов'язалося оплатити.

ДП «Вигодське лісове господарство» має в наявності автотранспортний цех (АТЦ), який розміщений в смт. Вигода. Всі транспортні засоби Апелянта розміщуються на території АТЦ. яке знаходиться під охороною. В 2016 році переможцем тендеру по наданню охоронних послуг Апелянту стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Детективно-охоронне агентство «Карпатський Альянс», з якими було укладено Договір №105/16 про надання охоронних послуг та Договір №106/16 про надання охоронних послуг від 08 лютого 2016 року (копії містяться в матеріалах справи). Згідно даних договорів товариство забезпечує охорону автотранспортного цеху та адміністративної будівлі ДП «Вигодськ лісове господарство», які розміщені в смт. Долина. Інші об'єкти підприємства, в тому числі і Вишківське, Людвиківське та Слобідське лісництва, постійної охорони не потребують.

У випадку необхідності транспортних засобів для перевезення деревини, в тому чи іншому лісництві. ДП «Вигодське лісове господарство» направляє транспортні засоби з АТЦ. які можуть перебувати там кілька днів, тижнів у залежності від потреби. В такому випадку адміністрація підприємства укладає цивільно-правові угоди з фізичними особами на здійснення візуального спостереження за транспортними засобами, щоб уберегти останні від пошкоджень, крадіжок тощо на момент їх перебування за межами АТЦ. Договори укладені апелянтом з громадянином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 носять саме такий характер та укладалися з вище вказаною метою, що вбачається з долучених копій договорів та актів приймання-передачі виконаних робіт.

Тобто, ДП «Вигодське лісове господарство» оплачувало послуги вказаних осіб, які вони надавали протягом визначеного часу. Результатом надання таких послуг були наявні, непошкоджені транспортні засоби на території Вишківського та Людвиківського лісництв. Умови договору не містять положень, які б регулювали процес надання таких послуг, а тільки наявність результату - непошкоджені транспортні засоби на території лісництва.

Таким чином, з вказаних договорів вбачається, що між сторонами була наявна домовленість про надання послуг з візуального спостереження, за якою в сторін виникли взаємні цивільні права та обов'язки. В сторони виконавця надати якісно та вчасно передбачені договором послуги, а в замовника прийняти їх та оплатити.

Крім того, суд першої інстанції погодився з висновками відповідача, що цивільно-правові договори укладені з ОСОБА_4 №18-1/16 від 04.01.2016 року, №244-1/16 від 01.04.2016 року, №455/16 від 01.07.2016 року. №654/16 від 03.10.2016 року та додаткової угоди №1 про розірвання до даного договору від 16.11.2016 року містять характеристику трудових договорів.

Однак, дане твердження суперечить фактичним обставинам справи. За вказаними договорами ОСОБА_4 надавала послуги проводити щоденний передрейсовий та післярейсовий медичний огляд водіїв автотранспортного цеху ДП «Вигодське лісове господарство» протягом певного періоду. Виконавець зобов'язувався надавати послуги якісно та в повному обсязі протягом терміну дії договору та отримувати за це відповідну плату на підставі актів виконаних робіт.

Тобто ОСОБА_4 надавала послуги медика в конкретний період часу. Апелянтом укладався договір з вказаною особою на період проведення підприємством лісоперевезень, а у випадку необхідності огляду водіїв транспортних засобів. Результат надання вищевказаних послуг оформлявся актом про надання послуг, по якому і проводилася оплата.

Як вбачається з вищевказаних цивільно-правових договорів, вони укладалися ДП «Вигодське лісове господарство» з фізичними особами з метою отримання певного результату в конкретний період часу. Зокрема, за цивільно-правовими договорами укладеними з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 таким результатом були збережені та непошкоджені транспортні засоби підприємства, щодо договорів з ОСОБА_4 то результат полягав у тому, що водії підприємства виконували роботу з перевезення лісосировини тільки за наявності хороших фізичних показників, які перевірялися особою, яка має медичну освіту.

Відповідно безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що у вищезгаданих цивільно-правових угодах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику та. що процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату.

Згідно норм чинного законодавства, а саме відповідно до норм Кодексу законів про працю України та Цивільного кодексу України вбачається, що відносини працівника з роботодавцем можуть будуватися на підставі як трудового, так і цивільно-правового договору.

Так за статтею 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін.

На відміну від трудового договору, цивільно-правовий договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 4 ст. 202 та ч. 1 ст. 626 ЦК України). Тобто, предметом цивільно- правового договору є надання послуг, певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавства. За цивільно-правовим договором оплачується результат праці. Він визначається після закінчення роботи та оформляється актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких здійснюється їх оплата. Особа, яка виконує роботу на підставі цивільно-правового договору, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Статтею 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 16.05.2011 р. N 151/06/186-1 1, виконання робіт, надання послуг громадянином може здійснюватися як на підставі трудового договору, так і на інших юридичних підставах, зокрема на підставі цивільно-правового договору. При виконанні робіт, наданні послуг на підставі трудового договору повинні бути дотримані вимоги трудового законодавства, а при укладанні цивільно-правового договору на виконання певної роботи або за надання певних послуг слід керуватися цивільним законодавством.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно долучених Договорів вбачається, що між ДП «Вигодське лісове господарство» та особами ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено договори про надання послуг, умови цих договорів відповідають главі 63 ЦК України. Зазначене свідчить про наявність між сторонами саме цивільно-правових відносин, а не трудових, як стверджує про це Відповідач.

Відсутність між сторонами трудових відносин вбачається, виходячи з того, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності. її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за вище вказаними договорами про надання послуг оплачувався не процес праці, а кількість і якість наданих послуг на підставі актів про їх надання, що і є основною ознакою, яка вказує, що дані договори регулюються саме цивільним законодавством.

Крім того, слід зазначити, що на момент проведення перевірки всі вказані в п. 1 Акту договори були припинені або розірвані сторонами про що долучаються відповідні копії документів.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо цивільно-правових договорів укладених ДП «Вигодське лісове господарство» з фізичними особами ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а саме, що правовідносини між вказаними особами носять ознаки притаманні саме трудових відносинам між роботодавцем та найманим працівником. Таким чином, рішення в цій частині підлягає скасуванню та прийняттю нового рішення, яким перший пункт припису про обов'язок усунути порушення вимог частини першої та третьої статті 24 КЗпП підлягає скасуванню.

В п.2 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, яке полягало в тому, що відповідно до наказу ДП "Вигодське лісове господарство" №395к від 03.11.2016 року майстра лісу Слобідського лісництва ОСОБА_8 було звільнено з роботи за ч. 3 ст.40 КЗпП України в період його тимчасової непрацездатності (а.с.85).

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Так, судом встановлено, що згідно листка непрацездатності серія АГЮ №515408 ОСОБА_8 перебував на лікарняному у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю в період з 31.10.2016 року по 04.11.2016 року (а.с.98). Звільнення даного працівника було проведено в період його тимчасової непрацездатності.

Оскільки на дату видання наказу №395к від 03.11.2016 року про звільнення ОСОБА_8 керівництво підприємства не було повідомлене про тимчасову непрацездатність даного працівника (що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за жовтень 2016 року, де 31.10.2016 року позначене робочим днем ОСОБА_8.(а.с. 102-105), а в подальшому після подачі ОСОБА_8 листка непрацездатності до бухгалтерії позивачем наказом №295 від 07.11.2016 року самостійно скасовано наказ №395к від 03.11.2016 року та призначено службове розслідування стосовно факту неналежного обліку використання робочого часу (а.с.121-122), наведене свідчить про те, що звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності фактично не відбулось, а тому суд не вбачає вини підприємства та порушення ним вимог ч.3 статті 40 КЗпП України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушення позивачем ч.3 ст.40 КЗпП України, а відтак п.2 припису підлягає скасуванню.

В п.3 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ч.1, ч.2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", яке полягало в тому, що виплата заробітної плати ДП "Вигодське лісове господарство" за травень 2016 року проведена в проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів.

Аналогічне правило зазначене і в ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці".

Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача щодо скасування пункту третього припису суд першої інстанції виходив з того, що виплата авансу 20.05.2016 року, напередодні вихідного дня 22.05.2016 року, зумовлювала позивача виплатити другу половину заробітної плати через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, тобто не пізніше 06.06.2016 року.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ДП «Вигодське лісове господарство» в даному випадку не порушило норми трудового законодавства. Оскільки, день виплати авансу 22.05.2016р. припав на вихідний день (неділя) ДП «Вигодське лісове господарство», керуючись ч.2 ст. 115 КЗпП України, провело виплату заробітної плати (авансу), напередодні у п'ятницю 20.05.2016 року. В подальшому виплата заробітної плати здійснювалась у строки встановлені колективним договором.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до роз'яснення наданого Міністерством праці та соціальної політики у листі №964/13/84-10 від 22.11.2010р. заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні не рідше 2 разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Тобто, заробітна плата за першу половину місяця має виплачуватись в період з 16 по 22 число, а за другу - з 1 по 7 число. Конкретні терміни виплати заробітної плати встановлюються підприємством самостійно в колективному договорі або нормативному акті роботодавця, погодженому з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Пунктом 5.16 Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом ДП «Вигодське лісове господарство» на 2016-2018 роки встановлено терміни виплати заробітної плати, а саме: аванс - до 22 числа поточного місяця, остаточну виплату - до 07 числа наступного місяця.

Таким чином вбачається, що апелянт в даному випадку не дотримався 16 денного строку для виплати заробітної плати з огляду на те, що день виплати припав на вихідний день - неділю. З огляду на останнє до застосування підлягала ч. 2 ст. 115 КЗпП України, яка передбачає, що у випадку коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Керуючись даною нормою закону ДП «Вигодське лісове господарство» було проведено виплату авансу 20 травня 2016 року, а не 22 травня 2016 року, як то передбачено колективним договором. Наступна виплата заробітної плати була здійснена 07 червня 2016 року у відповідності до колективного договору підприємства та на підставі ч. 1 ст. 115 КЗпП, яка передбачає, що виплата заробітної плати повинна бути проведена не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В даному випадку виплата заробітної плати проводилася за травень 2016 року, тобто період за який здійснювалася виплата завершився 31 травня 2016 року. Таким чином, апелянтом не були допущені порушення норм частини першої та другої статті 115 КЗпП та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а відповідно вимога викладена в приписі під пунктом 3 є неправомірною та підлягає до скасування, а рішення суду першої інстанції в цій частині до скасування.

В п.4 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, яке полягало в тому, що згідно наказу від 03.11.2016 року №395к звільнено із займаної посади з 03.11.2016 року майстра лісу ОСОБА_8, однак розрахункові кошти йому виплачено не в день звільнення, а 04.11.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що наказом від 03.11.2016р. №395к ОСОБА_8 звільнено на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Близько 17:00 год. 03.11.2016р. комісією у складі начальника відділу лісового господарства ОСОБА_10. провідного інженера з охорони та захисту лісу ОСОБА_11 та заступника начальника ВПКР ОСОБА_12 в приміщенні Слобідського лісництва майстра лісу ОСОБА_8 ознайомлено з Наказом №395к та вручено останньому копію даного наказу. Проте від його підписання ОСОБА_8 відмовився, про що складено відповідний Акт 03.11.2016р. о 17.00 год. підписаний всіма членами комісії. З огляду на закінчення робочого дня та неможливості проведення остаточного розрахунку з працівником такі дії були проведені наступного дня.

04.11.2016р. проведений повний розрахунок з ОСОБА_8. включаючи одноденний середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за 04.11.2016р. Згідно відомості розподілу заробітної плати №161104СТ104213 від 04.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_8 було нараховано заробітну плату за листопад 2016 року в сумі 265,54 грн.. З платіжних доручень №8240, №8241, №8242 від 04.11.2016 року вбачається, що вказана сума була виплачена працівникові, як і сплачено всі необхідні податки. Згідно відомості розподілу заробітної плати №161104СТ103789 від 04.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_8 було нараховано розрахункові в сумі 2 946, 37 грн. Відповідно до платіжних доручень №8219. №8220. №8221. №8222 від 04.11.2016 року вбачається, що вказані кошти були виплачені працівникові та сплачено всі необхідні податки.

Таким чином, ДП «Вигодське лісове господарство» внаслідок відсутності фізичної можливості провести розрахунок з працівником ОСОБА_8, в день звільнення, провело його невідкладно наступного дня і при цьому оплатило всі передбачені законодавством кошти за затримку виплати заробітної плати. Вважаємо, що в даному випадку відсутня вина підприємства, а відповідно його дії не можуть вважатися порушенням.

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив з того, що не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що затримка виплати вказаних сум ОСОБА_8 на один день з об'єктивних причин (закінчення робочого дня) не свідчить по порушення прав даного працівника і приходить до висновку, що відповідачем правомірно зазначено вказане порушення в п. 4 припису.

Таким чином, суд першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, які мають значення для справи. Зокрема, з наявних матеріалів справи вбачається, що виплата розрахункових ОСОБА_8, було проведена із затримкою в один день не з вини підприємства, а відповідно не може розглядатися як порушення. Крім того, виплата була проведена невідкладно наступного дня у відповідних розмірах та зі сплатою обов'язкових податкових платежів, як того вимагає трудове законодавство. Таким чином вбачається, що своїм приписом відповідач зобов'язує апелянта усунути порушення, які відсутні.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції в даній частині підлягає скасуванню, а позовна вимога до задоволення.

В п.5 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ст.148 КЗпП України, яке полягало в тому, що ДП "Вигодське лісове господарство" дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосовано пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Відповідно до ч.1 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Так, як вбачається з матеріалів справи, наказом ДП "Вигодське лісове господарство" №296 від 08.11.2016 року "Про застосування дисциплінарного стягнення" (а.с.114-115) майстру лісу Слобідського лісництва ОСОБА_8 оголошено догану на підставі довідки про результати перевірки листа громадської організації "Народний контроль Долинщини" Долинського району Івано-Франківської області та звернень громадян від 07.10.2016 року №08-12/5 (а.с.110-113).

Враховуючи те, що позивачем в абзаці 4 даного наказу було допущено описку в даті довідки (замість 07.10.2016 року зазначено 07.08.2016 року), а в абзаці 1 даного наказу вірно зазначено дату вказаної довідки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування дисциплінарного стягнення до працівника не пізніше встановленого законом місячного строку та про відсутність порушення позивачем вимог ст.148 КЗпП України, а тому п.5 припису підлягає скасуванню.

В п.6 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ст.149 КЗпП України, яке полягало в тому, що при виданні наказу №296 від 08.11.2016 року про оголошення догани майстру лісу ОСОБА_8, (а.с. 114-115), наказу №300 від 14.11.2016 року про оголошення догани лісничому ОСОБА_13 і помічнику лісничого ОСОБА_14.(а.с.121-122) від вказаних осіб не отримано пояснення або відмови від надання пояснень.

Відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

В пункті 5 Акту відповідач зазначає, що при виданні наказу від 08.11.2016 року №296 про оголошення догани майстру лісу ОСОБА_8, від нього не отримано письмового пояснення. Також для перевірки не представлено акт про відмову ОСОБА_8 від надання пояснення. Аналогічне порушення допущено при оголошенні догани лісничому ОСОБА_13 та помічнику лісничого ОСОБА_14

Разом з тим, 13.10.2016 року комісією у складі начальника відділу правової та кадрової роботи ОСОБА_15, заступника начальника відділу правової та кадрової роботи ОСОБА_12, інженера з охорони і захисту лісу ОСОБА_11, інженера з лісових культур ОСОБА_16 о 10-45 год. 13.10.2016 року склали Акт про відмову від надання пояснень. З останнього вбачається, що майстри лісу Слобідського лісництва, в тому числі ОСОБА_8, від написання пояснень з приводу порушень нормативно-правових актів з ведення лісового господарства у даному лісництві, що виявлені в результаті перевірки спеціалістами Державного агентства лісових ресурсів України та відображені в довідці №08-12/5. відмовилися. Даний Акт про відмову від надання пояснень підписаний всіма членами комісії, які своїм підписом підтвердили фактичні обставини, що мали місце та були відображені в акті.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначає, що ненадання письмових пояснень ОСОБА_8, зафіксовані Актом про відмову від надання пояснень від 13.10.2016 року відбиралися у зв'язку із застосуванням до працівника дисциплінарного звільнення з посади на підставі наказу №395к від 03.11.2016 року. Однак, дане твердження не відповідає матеріалам справи оскільки з огляду на зміст самого договору пояснення відбиралися з приводу фактів викладених в довідці №08-12/5 складеній спеціалістами Державного агентства лісових ресурсів України. Вказана довідка була однією з підстав прийняття наказу №395к від 03.11.2016 року про звільнення ОСОБА_8 Проте, згідно наказу №295 від 07.11.2016 року «Про скасування наказу «Про припинення трудового договору» №395к від 03.11.2016 року даний наказ було скасовано, а відповідно не застосовано до порушника дисциплінарне стягнення по даній довідці та акту про відмову від надання пояснень. Відповідно дії ДП «Вигодське лісове господарство» відповідають вимогам трудового законодавства.

Щодо порушень при оголошенні догани лісничому ОСОБА_13 та помічнику лісничого ОСОБА_14, то слід зазначити наступне. На виконання Наказу №295 від 07.11.2016 року апелянтом було створено комісію для проведення службового розслідування для встановлення факту несвоєчасного повідомлення кадрової служби підприємства про період тимчасової непрацездатності підлеглих працівників, а також невідповідності в первинних документах обліку використання робочого часу по Слобідському лісництву.

14 листопада 2016 року комісією було складено Акт службового розслідування вищевказаною комісією. Згідно останнього комісія прийшла до висновку, що посадові особи Слобідського лісництва формально відносяться до виконання своїх посадових обов'язків, зокрема не здійснюють належного ведення первинної документації та обліку робочого часу підлеглих працівників, що призвело до недостовірних відомостей про робочий час в структурному підрозділі, неналежне нарахування та виплату грошових коштів та оплату заробітної плати працівників та звільнення працівника - майстра лісу ОСОБА_8 в період його непрацездатності всупереч частини 3 статті 40 КЗпП України.

З Акту службового розслідування вбачається, що 11.11.2016р. близько 10:00 год. в кабінеті головного лісничого, в присутності головного лісничого ОСОБА_17, головного інженера ОСОБА_18, начальника відділу лісового господарства ОСОБА_10. інженера з охорони і захисту лісу ОСОБА_11, начальника ВПКР ОСОБА_19, заступника начальника ВПКР ОСОБА_12 було зобов 'язано лісничого Слобідського лісництва ОСОБА_13 та помічника лісничого ОСОБА_14 надати письмові пояснення щодо неповідомлення кадрової служби про тимчасову непрацездатність ОСОБА_8, та невідповідностей у первинних документах обліку використання робочого часу за жовтень 2016 року по Слобідському лісництву в термін до кінця робочого дня 11.11.2016 року.

Станом на 17 год. 00 хв. 11.11.2016р. помічником лісничого ОСОБА_14 письмові пояснення не надано, лісничим Слобідського лісництва ОСОБА_13 письмових пояснень також не було надано, натомість надано заяву з вимогою письмово надати перелік питань для надання ним пояснення, у зв'язку з чим 11.11.2016р. о 17:00 год. згаданими вище посадовими особами державного підприємства складено Акт про ненадання письмового пояснення ОСОБА_14 та ОСОБА_13

14.11.2016р. лісничому Слобідського лісництва ОСОБА_13 та майстру лісу ОСОБА_14 Наказом №300 «Про результати службового розслідування та застосування дисциплінарного стягнення» оголошено догани за вищенаведені порушення, в констатуючій частині якого є посилання на Акт про ненадання письмових пояснень ОСОБА_13 та ОСОБА_14, зокрема: «Враховуючи вищевикладене, на підставі Акту службового розслідування від 14 листопада 2016р., заяви лісничого ОСОБА_13 від 11.11.2016р., Акту про ненадання письмового пояснення від 11.11.2016р., з метою забезпечення дотримання трудової і виробничої дисципліни, недопущення подібних порушень в майбутньому та керуючись ст. 139. 147-149 КЗпП України».

В оскаржуваній постанові суд першої інстанції зазначає, що долучений до матеріалів справи акт про ненадання письмових пояснень від 11.11.2016 року не фіксує відмову вказаних працівників надати пояснення, а лише констатує факт неподання ними до канцелярії лісгоспу для реєстрації жодних пояснень та документів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що з наявного акту вбачається, що порушникам трудової дисципліни було запропоновано надати письмові пояснення та встановлено строк для їх написання та подання до канцелярії суду. Однак, останні свої пояснення не написали та не подали до канцелярії підприємства, що свідчить про їхню відмову від надання останніх, що й було зафіксовано в акті. Таким чином, Державним підприємством «Вигодське лісове господарство» не порушено вимоги ст. 149 КЗпП, вказані в Акті особи відмовилися надавати пояснення, що вбачається з вище вказаних документів. З наведеного випливає, що рішення суду в даній частині підлягає до скасування та прийняття нового рішення про скасування пункту 6 Припису з огляду на його неправомірність та суперечливість реальним обставинам справи.

В п.7 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ст.127 КЗпП України, яке полягало в тому, що ДП "Вигодське лісове господарство" в червні та липні 2016 року із заробітної плати працівників Слобідського лісництва без їхньої згоди провело відрахування в розмірі одноденного заробітку, що підтверджується розрахунковими відомостями за червень та липень 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Так, підприємством до проведення перевірки самостійно було виявлено вказане порушення, допущене бухгалтерською службою підприємства, за відсутності заяв працівників про проведення таких відрахувань у червні та липні 2016 року, та в подальшому вказані кошти були повернуті працівникам, що підтверджується розрахунковими відомостями (а.с.191-197).

Вказана помилка допущена з огляду на те, що майже всі працівники підприємства за власної згоди з наданням відповідних заяв-згод виявили бажання надати допомогу державним підприємствам лісового господарства, що знаходяться на території Донецької області, де проходять бойові дії, в зоні АТО, окрім працівників вищезгаданого структурного підрозділу. Вказане підтверджується_розрахунковими відомостями за червень і липень 2016 року (а.с. 156-161).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності порушення позивачем ст.127 КЗпП України, а тому п.7 припису підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний припис про усунення порушень №0910-0072/641-544 від 02.12.2016 р. винесений необґрунтовано та підлягає скасуванню повністю, а не лише в частині пунктів 2, 5, 7 як помилково дійшов висновку суд першої інстанції.

Стосовно позовної вимоги про скасування постанови про накладення на позивача штрафу в розмірі 1600 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

На підставі акту перевірки відповідачем 15.12.2016 року прийнято постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 1600 грн. за порушення вимог ч.1, 3 ст.24, ч.3 ст. 40, ч.1, 2 ст. 115, ч.1 ст.116, ст.148, ст.149, ст.127 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці" (а.с. 56).

З огляду на те, що Актом зафіксовано порушення, яких по факту не було на момент перевірки то відповідно Постанова про накладення штрафу є неправомірною і несе негативні наслідки для Позивача за порушення, які ним не здійснювалися.

.Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про неповноту з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог. В решті постанову суду слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, п.1,3,4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вигодське лісове господарство» задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року у справі № 809/1877/16 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати пункти 1, 3, 4, 6 припису № 09-10-0072/641-544 від 02.12.2016 та постанову про накладення штрафу № 09-03-021/343 від 15.12.2016, винесені Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя Н.В. Бруновська

суддя З.М. Матковська

повний текст постанови виготовлений 25.04.2017