Справа № 607/1999/17
Суддя: Стельмащук П. Я.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2017 Справа №607/1999/17

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Стельмащук П.Я., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_1 примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулось до суду із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (надалі ОСОБА_1) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №53239075 від 13.01.2017р. в частині стягнення виконавчого збору.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.01.2017р. ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №607/6434/16-а виданого 23.12.2016р. про зобовязання позивача здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання. Цією ж постановою стягнуто з боржника (позивача) 12800,00 грн. виконавчого збору. Проте, позивач ще до відкриття виконавчого провадження, 10.01.2017р. виніс розпорядження про перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_3 Постанову про відкриття виконавчого провадження позивач отримав 31.01.2017р.

Згідно ч. 4 статті 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 статті 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадження у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У звязку із тим, що сторони в судове засідання не зявились, суддя прийшов до висновку про можливість розгляду справи без їх участі, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, встановлено наступні обставини.

Постановою начальника ОСОБА_1 від 13.01.2017р. відкрито виконавче провадження №53239075 з виконання виконавчого листа №607/6434/16-а виданого 23.12.2016р. про зобовязання Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання за період з 01.12.2015р. до 01.05.2016р. в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи із розміру 24804 грн., визначеного в довідці про заробітну плату від 27.05.2016р. №715/03/16, виданій ТУ ДСА у Тернопільській області, із врахуванням раніше виплачених сум.

Пунктом 3 цієї ж постанови стягнуто із боржника виконавчий збір 12800,00 грн.

Постанова надійшла до позивача 31.01.2017р., що підтверджується копією супровідного листа із відповідним штампом вхідної кореспонденції.

Також судом встановлено, що 10.01.2017р. позивачем винесено розпорядження №198548 про перерахунок ОСОБА_3 довічного грошового утримання.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, державний виконавець зазначив у ній про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, так як боржник є юридичною особою.

Тобто, вказівка у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору передбачена законом, тому дії державного виконавця були правомірні.

Позивач посилається на порушення відповідачем вимог ч. 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно неї виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, норма ч. 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» може бути застосована, якщо державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, виконавче провадження ВП №53239075 ще не закінчено, як і немає даних про перевірку державним виконавцем інформації боржника про повне виконання ним рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження. А тому й позов, обґрунтований посиланням на ч. 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», є передчасним.

За даних обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

При цьому суд розяснює, що бездіяльність державного виконавця (не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, за наявності для цього законних підстав), або дії державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження без наявності для цього законних підстав, можуть бути предметом самостійного оскарження.

На підставі наведеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 71, 79, 86, 94, 158-163, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про виконавче провадження», суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_1 примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяОСОБА_4