Справа № 807/215/17
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2017 рокум. Ужгород№ 807/215/17
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Пирожук Н.П.

за участю:

позивача: Ужгородська місцева прокуратура, представники - ОСОБА_1, ОСОБА_2;

відповідача: Ужгородська міська рада, представник - ОСОБА_3;

третя особа: Управління освіти Ужгородської міської ради, представник - ОСОБА_4

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, третя особа: Управління освіти Ужгородської міської ради про скасування рішення в частині, -

В С Т А Н О В И В:

Ужгородська місцева прокуратура (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ужгородської міської ради (далі - відповідач), третя особа: Управління освіти Ужгородської міської ради (далі - третя особа) про визнання незаконним та скасування абз. 3 пункту 3.5 рішення 8 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 29.11.2016р. за № 477 в частині надання управлінню освіти Ужгородської міської ради дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,6970 га (вартістю 54337807,50 грн.) по вулиці Загорській, 51 в місті Ужгороді з подальшою передачею її у постійне користування.

В попередньому судовому засіданні представники позивача підтримали позов в повному обсязі та просили задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Також, представник позивача надала клопотання про розгляд справи по суті в попередньому судовому засіданні (а.с. 43).

Представник відповідача в попередньому судовому засіданні надала заяву, згідно якої визнала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечувала проти розгляд справи по суті в попередньому судовому засіданні (а.с. 44).

Також, представник третьої особи в попередньому судовому засіданні надав заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та не заперечував проти розгляд справи по суті в попередньому судовому засіданні (а.с. 45).

Згідно до ч. 1 ст. 112 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково. Відмова від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову під час підготовчого провадження мають бути викладені в адресованій суду письмовій заяві, яка приєднується до справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 112 КАС України у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 121 КАС України якщо під час попереднього судового засідання, на яке прибули всі особи, які беруть участь у справі, вирішені необхідні для її розгляду питання, то за письмовою згодою цих осіб судовий розгляд може бути розпочатий у той же день.

За наявності під час попереднього судового засідання письмової згоди всіх осіб, які беруть участь у справі та вирішення необхідних для розгляду справи питань, суд приходить висновку про можливість розпочати судовий розгляд в цей же день.

Згідно ч. 4 ст. 121 КАС України якщо під час попереднього провадження відповідач визнав позов, суд може прийняти постанову про задоволення адміністративного позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, розглянувши заяви відповідача та третьої особи про визнання позову, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що в ході вивчення позивачем стану дотримання вимог земельного законодавства в частині правомірності розпорядження відповідачем земельними ділянками комунальної власності було встановлено, що рішенням 8 сесії 7 скликання від 29.11.2016 р. за №477 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» третій особі було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 2,6970 га для будівництва та обслуговування навчального закладу по вулиці Загорській, 51 в місті Ужгороді з подальшою передачею її у постійне користування (а.с. 12).

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

У відповідності до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада приймає нормативні і інші акти у формі рішень.

Так, згідно ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. При цьому, у клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (абз. 2 ч.2 ст.123 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України вказаної статті визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної ОСОБА_5 і ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Однак, я вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, дозвіл на відведення земельної ділянки відбувся за рахунок території, на яких згідно до генерального плану міста Ужгорода та плану зонування, затвердженого рішенням 1 сесії 7 скликання відповідача від 10.03.2016 р. за №119, будівництво таких закладів освіти не дозволено.

Таким чином, розміщення на цій земельній ділянці навчального закладу не передбачене генеральним планом міста і надання дозволу на його розміщення без внесення і затвердження змін до генерального плану суперечить чинному законодавству України.

Згідно визначення, наведеного в ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Згідно приписів Прикінцевих положень даного Закону, який набрав чинності з 12.03.2011 р., генеральні плани населених пунктів, затверджені до набрання чинності цим Законом, є безстроковими.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Невід'ємною частиною генерального плану населеного пункту є план земельно-господарського устрою цього населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

У відповідності до ч. 7 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк, зокрема, повідомляють через місцеві засоби масової інформації про початок розроблення генерального плану населеного пункту та визначають порядок і строк внесення пропозицій до нього фізичними та юридичними особами; забезпечують попередній розгляд матеріалів щодо розроблення генерального плану населеного пункту архітектурно-містобудівними радами відповідного рівня.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій.

У відповідності до ст. 2 Закону країни «Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає зокрема, обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням та встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності.

Так, ч. 2 ст. 5 Закону країни «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що оскаржуване рішення відповідача від 29.11.2016 р. за № 477 порушує права територіальної громади міста Ужгорода на врахування її інтересів під час планування і забудови території міста.

Разом з тим, слід зауважити, що принципи врахування містобудівної документації при наданні дозволу на відведення земельної ділянки для містобудівних потреб узгоджуються з принципом раціонального використання земельних ділянок, оскільки ст. 39 Земельного кодексу України визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи вище викладене, суд приходить висновку, щодо незаконності та необхідності скасування абз. 3 пункту 3.5 рішення 8 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 29.11.2016р. за № 477 в частині надання управлінню освіти Ужгородської міської ради дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,6970 га (вартістю 54337807,50 грн.) по вулиці Загорській, 51 в місті Ужгороді з подальшою передачею її у постійне користування.

Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Положення про Держсільгоспінспекцію України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 р. №459/2011, Державна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, до повноважень якої, згідно зі ст. 6 цього Закону, належить здійснення контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що основним завданням державного контролю за використанням та охороною земель є запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення. Такі ж повноваження надані і Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру згідно постанови Кабінету Міністрів України за № 15 від 14.01.2015 р. (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Однак, Державна інспекція сільського господарства України та Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не наділені повноваженням щодо звернення до суду з позовом про вжиття заходів реагування шляхом оскарження рішення відповідача.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року зазначає, що правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

Дана правова позиція також міститься у рішенні Верховного суду України у справі за № 6-92цс13.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

На підставі вище вказаного суд приходить висновку, що позовні вимоги підтверджено належними та допустимими доказами, а також адміністративний позов визнаний в повному обсязі відповідачем і третьою особою, а відтак позов підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, третя особа: Управління освіти Ужгородської міської ради - задовольнити.

2.Визнати незаконним та скасувати абз. 3 пункту 3.5 рішення 8 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 29.11.2016р. за № 477 в частині надання управлінню освіти Ужгородської міської ради дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,6970 га (вартістю 54337807,50 грн.) по вулиці Загорській, 51 в місті Ужгороді з подальшою передачею її у постійне користування.

3.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_6

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 24 квітня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 26 квітня 2017 року.