Справа № 805/3875/16-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 р. Справа № 805/3875/16-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голошивця І.О., суддів Молочної І.С., Кравченко Т.О., при секретарі судового засідання Шташаліс О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів, -

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3 - за довіреністю,

представника відповідача 1 - Петрова А.Г. - за довіреністю,

представника відповідача 2 - Гришакової Н.Є. - за довіреністю,

представника відповідача 3 - Соболєвої Ю.С. - за довіреністю.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, в якому просить суд (з урахуванням уточнень):

- визнати протиправним та скасувати Наказ Державної фіскальної служби України № 2702-о від 22 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.»;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на державній службі та посаді, рівнозначній посаді, з якої позивача було звільнено, а саме, з посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області;

- стягнути з Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (як правонаступника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з 14 вересня 2016 року за місяць, але не менше як 5 125,56 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що наказ Державної фіскальної служби України № 2702-о від 22 липня 2016 року є протиправним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, відповідачами не виконанні положення статті 40 Кодексу законів про працю України, а саме позивача з попередженням про наступне вивільнення її з посади не були запропоновані усі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Також, позивач зазначає, що відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України у ОСОБА_1 є переважне право на залишення на роботі при вивільненні, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, оскільки в сім'ї немає інших працівників з самостійним заробітком та ОСОБА_1 самостійно виховує сина віком до 14 років, крім того, має тривалий безперервний стаж роботи. Позивач посилається на те, що ОСОБА_1 є одинокою матір'ю, виховує дитину віком до чотирнадцяти років, та відповідно до ст. 184 КЗпП України звільнення таких жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, однак, з обов'язковим працевлаштуванням таких жінок. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що з 22 липня 2016 року по 13 вересня 2016 року вона перебувала на лікарняному, а відповідно до положень частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав обставини викладені в уточненому адміністративному позові та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача 1 через відділ документообігу та архівної роботи суду надав заперечення на позовну заяву, та у судових засіданнях посилався на те, що з метою забезпечення виконання вимог постанови КМУ від 04 листопада 2015 року № 892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби», наказів ДФС України від 24 лютого 2016 року № 160 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Донецькій області» та від 17 лютого 2016 року № 415-о «Про надання повноважень», у зв'язку з реорганізацією Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області шляхом приєднання до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області та у відповідності до ст. 32 КЗпП України ОСОБА_1 15 березня 2016 року було вручено, під особистий підпис, попередження про наступне звільнення її з займаної посади 17 травня 2016 року згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Одночасно, у вказаному попередженні, ОСОБА_1 було повідомлено, що пропозиції щодо наявних вакантних посад у структурі територіальних державних податкових інспекцій ГУ ДФС будуть запропоновані протягом двох місяців керівництвом ГУ ДФС у Донецькій області. Відповідач зазначає, що після затвердження структури та штатного розпису Маріупольської ОДПІ 22 березня 2016 року начальником ГУ ДФС у Донецькій області ОСОБА_1 було запропоновано наявні вакантні посади. Відповідач зазначив, що від всіх запропонованих посад ОСОБА_1 відмовилась.

Крім того, відповідач 1 посилається на те, що ОСОБА_1 знаходилась на лікарняному з 16 травня 2016 року по 20 липня 2016 року. 21 липня 2016 року ОСОБА_1 стала до роботи, про що Маріупольська ОДПІ повідомила ГУ ДФС у Донецькій області. Головним Управлінням ДФС у Донецькій області на адресу ДФС України було направлено лист від 21 липня 2016 року щодо звільнення ОСОБА_1 В зв'язку з чим, 22 липня 2016 року ДФС України винесено наказ № 2702-о «Про звільнення ОСОБА_1.», який був направлений на адресу позивача. Відповідач 1 зазначає, що 13 вересня 2016 року вказану вище копію наказу вручено ОСОБА_1 особисто під розпис з її зауваженнями, відповідно до яких позивач зазначила, що вона перебувала на лікарняному, але листки непрацездатності за період хвороби з 22 липня 2016 року по 13 вересня 2016 року, надані нею лише 14 вересня 2016 року. Також, відповідач звернув увагу на те, що при врученні позивачу наказу про звільнення, нею не були надані листки непрацездатності за період хвороби з 22 липня 2016 року по 14 вересня 2016 року.

Відповідач крім іншого зауважив, що ОСОБА_1 була обізнана про своє майбутнє звільнення через скорочення її посади.

З метою працевлаштування ОСОБА_1 під час здійснення реорганізації, їй неодноразово пропонувалися посади, які були передбачені новою структурою, проте вона відмовилася від переведення.

Відповідач 1 зазначив, що дії посадових осіб Державної фіскальної служби України стосовно звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника ДПІ у Петровському районі м. Донецька ГУ ДФС у Донецькій області є законними та обґрунтованими.

На підставі вищевикладеного просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області надав заперечення, аналогічні запереченням Державної фіскальної служби України.

Заслухавши представника позивача, представників відповідачів та третьої особи, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Центрально-Міським РВ Макіївського МВ ГУМВС України в Донецькій області 07 травня 2010 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 14-15).

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_3, ОСОБА_1 призначена в порядку переведення на посаду заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області, як така, що успішно пройшла стажування, згідно наказу № 2392-о від 26 липня 2013 року. Звільнена по переводу до Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області згідно ст. 32 КЗпП України, відповідно до наказу № 713-о від 06 липня 2015 року.

Наказом Державної фіскальної служби України № 1991-о від 07 липня 2015 року ОСОБА_1 призначена на посаду першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області в порядку переведення, як така, що успішно пройшла стажування.

За останнім записом у трудовій книжці значиться, що наказом Державної фіскальної служби України № 2702-о від 22 липня 2016 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв'язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. (т. 1, а.с. 18-24)

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» від 04 листопада 2015 року № 892 прийнято рішення про реорганізацію деяких територіальних органів Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком № 2. Відповідно до якої Державна податкова інспекція у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області реорганізовувалась шляхом приєднання до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (т. 1, а.с. 100-113).

Наказом Державної фіскальної служби України від 17 лютого 2016 року № 415-о «Про надання повноважень», у зв'язку з реорганізацією деяких територіальних органів Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» та з метою забезпечення виконання вимог Кодексу законів про працю України, Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 та постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 840 «Про внесення змін у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2014 року № 85», уповноважено керівників (або осіб, які виконують їх обов'язки) головних управлінь ДФС в областях під час реорганізації при скороченні чисельності працівників, зміни істотних умов праці та наступному вивільненні відповідно до пункту 6 статті 36 або пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, при організаційно - штатних змінах, скороченні штатів та звільненні осіб начальницького складу податкової міліції відповідно до підпункту «з» пункту 63, підпункту «г» пункту 64 Положення, здійснювати заходи щодо: попередження керівних працівників територіальних органів та осіб начальницького складу податкової міліції, посади яких належать до номенклатури ДФС; працевлаштування зазначених працівників шляхом пропонування посад у підпорядкованих органах, у тому числі номенклатури Голови ДФС (т. 3, а.с. 14).

24 лютого 2016 року Державною фіскальною службою України винесено наказ № 160 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Донецькій області», згідно до якого, з метою реалізації п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби», керуючись пунктом 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, та Порядком здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 прийнято рішення, зокрема, щодо реорганізації Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області шляхом приєднання до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області. Додатком до вказаного наказу визначено Головою комісії з реорганізації Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області - ОСОБА_1 - першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області (т. 1, а.с. 93-99).

Наказом Державної фіскальної служби України від 04 серпня 2016 року № 681 «Про внесення змін до наказу ДФС від 24 лютого 2016 року № 160» прийнято рішення про внесення змін до додатку до наказу ДФС від 24 лютого 2016 року № 160 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Донецькій області» згідно з додатком, яким передбачено зміну Голови комісії з реорганізації Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області на Турчину Світлану Олександрівну - заступника начальника - начальника Приморського відділення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (т. 1, а.с. 131-132).

22 березня 2016 року, начальником Головного управління ДФС у Донецькій області затверджено структуру та штат Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області у кількості 470 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 802 885 грн. Відповідно до переліку № 2 змін в штатному розписі Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області затверджено, що вводиться до штатного розпису керівництво: заступник начальника; заступник начальника - начальник Жовтневого відділення; заступник начальника - начальник Приморського відділення; заступник начальника - начальник Будьонівського районного у м. Донецьку відділення; заступник начальника - начальник Ворошиловського районного у м. Донецьку відділення; заступник начальника - начальник Калінінського районного у м. Донецьку відділення; заступник начальника - начальник Київського районного у м. Донецьку відділення; заступник начальника - начальник Куйбишевського районного у м. Донецьку відділення; заступник начальника - начальник Ленінського районного у м. Донецьку відділення (т. 1, а.с. 81-89).

15 березня 2016 року, з метою забезпечення виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби», наказів ДФС України від 24 лютого 2016 року № 160 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Донецькій області» та від 17 лютого 2016 року № 415-о «Про надання повноважень», у зв'язку з реорганізацією Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області шляхом приєднання до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, та у відповідності до ст. 32 КЗпП України, ОСОБА_1 під особистий підпис попереджено про наступне звільнення зі займаної посади 17 травня 2016 року згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Крім того, зазначалось, що пропозиції щодо наявних вакантних посад у структурі територіальних державних податкових інспекцій Головного управління ДФС у Донецькій області будуть запропоновані протягом двох місяців керівництвом Головного управління ДФС у Донецькій області (т. 2, а.с. 86).

З матеріалів справи вбачається, що позивачу із затвердженням структури та штатного розпису 22 березня 2016 року Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, у зв'язку з реорганізацією Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області шляхом приєднання до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 17 лютого 2015 року № 415-о «Про надання повноважень», яким уповноважено начальників Головних управлінь ДФС в областях або осіб, які виконують їх функції, здійснити заходи щодо працевлаштування керівників територіальних органів ДФС, що реорганізуються, посади, яких відносяться до номенклатури ДФС, у тому числі шляхом пропонування посад номенклатури Голови ДФС України у підпорядкованих органах, першому заступнику начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_1 22 квітня 2016 року запропоновано посаду завідувача сектору митного аудиту управління аудиту Головного управління ДФС у Донецькій області з посадовим окладом згідно з штатним розписом. Проте, 22 квітня 2016 року під особистий підпис ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої посади. (т. 2, а.с. 89; т.3, а.с. 17).

Згідно тимчасового положення про сектор митного аудиту управління аудиту Головного управління ДФС у Донецькій області, затвердженого заступником начальника Головного управління ДФС у Донецькій області 13 квітня 2016 року, встановлено, що сектор митного аудиту є структурним підрозділом управління аудиту Головного управління ДФС у Донецькій області. Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 «Керівництво» сектор очолює завідувач, якого призначає на посаду та звільняє з посади начальник Головного управління ДФС у Донецькій області (т. 2, а.с. 10-21).

Також, у зв'язку із затвердженням структури та штатного розпису 22 березня 2016 року Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, у зв'язку з реорганізацією Ясинуватської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області шляхом приєднання до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 17 лютого 2016 року № 415-о «Про надання повноважень», яким уповноважено начальників Головних управлінь ДФС в областях або осіб, які виконують їх функції, здійснити заходи щодо працевлаштування керівників територіальних органів ДФС, що реорганізуються, посади яких відносяться до номенклатури ДФС, у тому числі шляхом пропонування посад номенклатури Голови ДФС України у підпорядкованих органах, першому заступнику начальника державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_1 26 квітня 2016 року надана пропозиція посади заступника начальника - начальника Ясинуватсько - Авдіївського відділення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області з посадовим окладом згідно з штатним розписом. Проте, 26 квітня 2016 року під особистий підпис ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої посади. (т. 2, а.с. 87; т. 3, а.с. 18; ).

Відповідно до положення про Ясинуватсько - Авдіївське відділення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, затвердженого наказом Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 10 листопада 2016 року № 1282, Ясинуватсько - Авдіївське відділення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області є самостійним підрозділом Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - ОДПІ), яке безпосередньо підпорядковане заступнику начальника - начальнику Ясинуватського - Авдіївського відділення. Організація роботи начальника відділення по керівництву роботою відділення координується згідно наказу про розподіл обов'язків між керівним складом ОДПІ (т. 2, а.с. 38-83).

Крім того, із затвердженням структури та штатного розпису 22 березня 2016 року Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, у зв'язку з реорганізацією Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області шляхом приєднання до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 17 лютого 2015 року № 415-о «Про надання повноважень», яким уповноважено начальників Головних управлінь ДФС в областях та осіб, які виконують їх функції, здійснювати заходи щодо працевлаштування керівників територіальних органів ДФС, що реорганізуються, посади, яких відносяться до номенклатури ДФС, у тому числі шляхом пропонування посад номенклатури Голови ДФС України у підпорядкованих органах, першому заступнику начальника державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_1 26 квітня 2016 року запропоновано посаду начальника Петровського районного в м. Донецьку відділення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області з посадовим окладом згідно штатного розпису. Проте, 26 квітня 2016 року під особистий підпис ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої посади. (т. 2, а.с. 88; т.3, а.с. 19)

Відповідно до позовної заяви та наданих у судових засіданнях пояснень вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась від запропонованих посад, оскільки вважала їх не рівнозначними посаді, яку вона обіймає на момент звільнення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у період з 16 травня 2016 року по 20 липня 2016 року перебувала на лікарняному, що підтверджується наявними у матеріалах справи листками непрацездатності серії АГУ № 875620, серії АГУ № 875905, серії АГУ № 179941, серії АГУ № 034389 (т. 3, а.с. 10-12а).

З заперечень представників ДФС України та ГУ ДФС у Донецькій області вбачається, що листами Головного управління ДФС у Донецькій області від 29 вересня 2016 року № 4812/05-99-04-01-13 та від 02 липня 2016 року № 4921/7/05-99-04-01-13 Маріупольську об'єднану державну податкову інспекцію було зобов'язано надавати щоденну оперативну інформацію до управління по роботі з персоналом за підписом керівника щодо присутності або відсутності на робочому місці (з зазначенням причин відсутності) на робочому місці першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_1.

21 липня 2016 року ОСОБА_1 стала до роботи, про що Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області повідомило Головне управління ДФС у Донецькій області.

Листом від 21 липня 2016 року № 3916/8/05-99-04-01-13 «Щодо звільнення» Головне управління ДФС у Донецькій області повідомило Державну фіскальну службу України, що у зв'язку з тривалим перебуванням на лікарняному (з 16 травня 2016 року по 20 липня 2016 року) і виходом з лікарняного ОСОБА_1, першого заступника начальника ДПІ у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області, просило звільнити її 22 липня 2016 року за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (т. 3, а.с. 9).

Наказом Державної фіскальної служби України від 22 липня 2016 року № 2702-о «Про звільнення ОСОБА_1.» відповідно до пункту 1 частини першої, частини четвертої ст. 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», припинено державну службу та звільнено 22 липня 2016 року ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області у зв'язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності, п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Відповідно до п. 2 вищезазначеного наказу забезпечено проведення розрахунку із ОСОБА_1 згідно з чинним законодавством. Підставою слугували наступні документи: лист Головного управління ДФС у Донецькій області від 21 липня 2016 року №3916/8/05-99-04-01-13, попередження про скорочення штатів ОСОБА_1 від 15 березня 2016 року, пропозиції посад ОСОБА_1 від 22 квітня 2016 року та від 26 квітня 2016 року (т. 2, а.с. 84).

Згідно засвідченої копії даного наказу вбачається особистий напис позивача про те, що вона отримала не завірену ксерокопію наказу від 22 липня 2016 року №2702-о, знаходячись на лікарняному, що порушує її права, з власним підписом та датою - 13 вересня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний наказ був направлений рекомендованим листом з повідомленням за адресою фактичного місця проживання позивача у м. Маріуполь. Відповідне поштове відправлення повернулось до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області 30 серпня 2016 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 2, а.с. 85).

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 під розписку отримано копію Наказу ДФС України від 22 липня 2016 року № 2702-а з зазначенням зауважень позивача, стосовно того що у період з 22 липня 2016 року по 13 вересня 2016 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному.

До матеріалів справи долучені листки непрацездатності серії АГТ № 403203, серії АГТ № 426327, серії АГТ № 419131, серії АГТ № 419314, серії АГУ № 034973, з яких вбачається, що ОСОБА_1 у період з 22 липня 2016 року по 13 вересня 2016 року перебувала на лікарняному (т. 1, а.с. 30, 31). Дана обставина не заперечується сторонами по справі.

Не погодившись з оскаржуваним наказом про звільнення позивач звернулась до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами статті 43 Конституції України визначено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі по тексту - Закон № 889) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону № 889 державний службовець має право на оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону № 889 державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Приписами частини 3, 4 ст. 87 Закону № 889 передбачено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

У разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 5-1 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Статтею 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-1 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч. 2, 3 ст. 49-1 КЗпП).

Відповідно до абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше) дія трудового договору працівника продовжується (частина 3 статті 36 КЗпП України). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Отже, лише скорочення чисельності чи штату працівників під час проведення реорганізації установи, що поєднується з неможливістю переведення працівника за його згодою на іншу роботу, є підставою для звільнення працівника за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Такі висновки повністю відповідають правовій позиції Верховного Суду України, що була неодноразово висловлена у постановах від 17 жовтня 2011 року по справі № 2а-237а11, від 28 жовтня 2014 року по справі №21-484а14, від 19 січня 2016 року по справі №21-2225а15, відповідно до якої встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

В листі Вищого адміністративного суду України № 753/11/13-10 від 26.05.2010 «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» наголошено, що розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади у зв'язку з ліквідацією публічної установи, суди повинні з'ясувати, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 КЗпП України.

Cудом встановлено, що Кабінетом Міністрів України прийнято рішення про реорганізацію Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області шляхом її приєднання до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» (т. 2, а.с. 100-113).

24 лютого 2016 року Державною фіскальною службою України винесено наказ № 160 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Донецькій області», відповідно до якого прийнято рішення про реорганізацію Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області (т. 2, а.с. 93-96).

Згідно з додатком до наказу ДФС України від 24 лютого 2016 року № 160 затверджено голову комісії з реорганізації Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області: ОСОБА_1 - перший заступник начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області (т.2, а.с. 97-99).

Наказом Державної фіскальної служби України від 04 серпня 2016 року № 681 «Про внесення змін до наказу ДФС від 24 лютого 2016 року № 160» внесено зміни до додатку до наказу ДФС від 24 лютого 2016 року № 160 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Донецькій області», а саме: замінено голову з реорганізації Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області та відповідно призначено: Турчину Світлану Олександрівну - заступника начальника - начальника Приморського відділення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (т. 2, а.с. 131-132).

Як вже раніше зазначалось, відповідно до положень статті 87 Закону України «Про державну службу», статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі скорочення чисельності або штату службовців, ліквідації, реорганізації органу, підприємства, установи керівники зазначених установ зобов'язані працевлаштувати працівників запропонувавши їм рівноцінні посади, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи у цьому державному органі.

Відповідно до Наказу Державної фіскальної служби України від 17 лютого 2016 року № 415-о «Про надання повноважень» керівників Головних управлінь ДФС в областях уповноважено під час реорганізації при скороченні чисельності працівників, зміни істотних умов праці та наступному вивільненні працівників, зміни істотних умов праці та наступному вивільненні відповідно до пункту 6 статті 36 або пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, при організаційно - штатних змінах, скороченні штатів та звільненні осіб начальницького складу податкової міліції відповідно до підпункту «з» пункту 63, підпункту «г» пункту 64 Положення, здійснювати заходи щодо: попередження керівних працівників територіальних органів та осіб начальницького складу податкової міліції, посади яких належать до номенклатури ДФС; працевлаштування зазначених працівників шляхом пропонування посад у підпорядкованих органах, у тому числі номенклатури Голови ДФС (т. 3, а.с. 14).

15 березня 2016 року позивач був повідомлений про наступне звільнення з займаної посади 17 травня 2016 року, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (т. 2, а.с. 86).

З матеріалів справи встановлено, що позивачу надавались пропозиції посад від 22 квітня 2016 року та від 26 квітня 2016 року на посаду завідувача сектору митного аудиту управління аудиту Головного управління ДФС у Донецькій області з посадовим окладом згідно з штатним розписом; на посаду заступника начальника - начальника Ясинуватсько - Авдіївського відділення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області з посадовим окладом згідно з штатним розписом; начальника Петровського районного в м. Донецьку відділення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області з посадовим окладом згідно з штатним розписом.

Відповідно до позовної заяви, заперечень відповідачів та з пояснень представника позивача у судових засіданнях встановлено, що ОСОБА_1 відмовилась від запропонованих посад, зазначивши, що запропоновані посади не були рівноцінні посаді, яку вона займала на момент звільнення.

Так, відповідно положення про Державну податкову інспекцію у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області, затвердженого Державною фіскальною службою України від 27 серпня 2014 року № 83 (у редакції наказу від 30 листопада 2015 року № 951) вбачається, що Державна податкова інспекція у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області є територіальним органом Державної фіскальної служби України. ДПІ у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області забезпечувала реалізацію повноважень ДФС України на території відповідних адміністративно - територіальних одиниць.

Суд зазначає, що ознайомившись з положеннями про сектор аудиту управлінням аудиту Головного управління ДФС у Донецькій області, положенням про Ясинуватсько - Авдіївське відділення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, запропоновані посади у вищезазначених організаціях дійсно є нижчими за рівнем посади, яку ОСОБА_1 обіймала на момент звільнення.

Також, на думку позивача Головним управлінням ДФС у Донецькій області їй були запропоновані не всі вакантні посади.

З матеріалів справи встановлено, що на 01 червня 2016 року був затверджений штатний розпис на 2016 рік Маріупольської об'єднаної державної фіскальної служби у Донецькій області Головного управління ДФС у Донецькій області, однак, за наявності вакантних посад у зазначеній організації позивачу не були запропоновані рівноцінні посади, а була запропонована посада заступника начальника - начальника Петровського районного в м. Донецьку відділення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Проте, 16 травня 2016 року наказом Державної фіскальної служби України № 1970-о «Про покладення обов'язків на ОСОБА_8.», у зв'язку зі службовою необхідністю покладено виконання обов'язків начальника Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на першого заступника начальника Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 91).

Наказом Державної фіскальної служби України від 07 липня 2015 року № 2008-о «Про призначення ОСОБА_8.», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 256 «Про Державну фіскальну службу України» та від 06 серпня 2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність деяких актів Кабінету Міністрів України», призначено в порядку переведення ОСОБА_8 на посаду першого заступника начальника Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (т. 1, а.с. 92).

Відповідно до п. 2 вищезазначеного наказу виконання обов'язків начальника Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області покладено на першого заступника начальника Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_8.

Як зазначає відповідач ОСОБА_1 не були запропоновані вакантні посади у Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, оскільки на посаду начальника податкової інспекції, наказом ДФС України від 07 липня 2015 року № 2008-о, був призначений її брат - ОСОБА_8, а відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про запобігання корупції» перебування на керівних посадах цієї організації родичів перешкоджало запропонуванню позивачу посади першого заступника начальника Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Суд зазначає, що погоджується з посиланням відповідача на те, що він не мав змоги запропонувати ОСОБА_1 посаду першого заступника начальника Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, оскільки першим заступником начальника призначено ОСОБА_8 та покладено на нього виконання обов'язків начальника Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, який перебуває у сімейних відносинах з позивачем, а саме є братом ОСОБА_1.

Станом на час розгляду справи ОСОБА_8 наказом ДФС України від 01 лютого 2017 року №152-о «Про звільнення ОСОБА_8.» звільнено 01 лютого 2017 року з посади першого заступника начальника Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області. (т. 3, а.с. 48)

Проте, суд вважає доцільним зазначити, що відповідно до положень абзацу 5 пункту 10 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 563, керівник територіального органу міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, міжрегіонального територіального органу вносить міністру та керівнику центрального органу виконавчої влади пропозиції щодо призначення на посаду та звільнення з посади керівників територіальних органів нижчого рівня.

Частиною 1 статті 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Так, згідно з положеннями статті 41 Закону України «Про державну службу» та враховуючи, що кожен територіальний орган ДФС є окремою юридичною особою, переведення працівників можливе лише у межах юрисдикції однієї особи. В іншому випадку переведення працівників з територіального органу ДФС однієї області України до іншої здійснюється шляхом подання письмової заяви працівника та письмової згоди керівника обох територіальних органів.

Наказом ДФС України від 17 лютого 2016 року № 415-о «Про делегування повноважень» було уповноважено керівників головних управлінь ДФС в областях під час реорганізації при скороченні чисельності працівників здійснити заходи з виконання вимог Кодексу законів про працю України.

Отже, з аналізу вищезазначених норм, вбачається, що у разі відсутності рівноцінних вакантних посад для переведення працівників в межах області, де планується масове вивільнення працівників, територіальний орган в межах наданих повноважень може звернутися до міністерства та іншого територіального органу виконавчої влади з пропозицією працевлаштування осіб в інших областях за наявності відповідних вакансій.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Донецькій області ОСОБА_1 були надані пропозиції щодо наявності вакантних посад лише у межах Головного управління ДФС у Донецькій області та його структурних підрозділах, однак пропозиції щодо переведення позивача до територіальних органів ДФС інших областей України ОСОБА_1 не пропонувалось.

З матеріалів справи встановлено, що для отримання інформації стосовно наявності вакантних посад для переведення ОСОБА_1, Головне управління ДФС у Донецькій області повинно було звернутися до Державної фіскальної служби України з пропозицією працевлаштування першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_1 на території органів Державної фіскальної служби інших областей України на рівнозначній посаді.

Однак суд звертає увагу, що Головне управління ДФС у Донецькій області не зверталось з зазначеною пропозицією до Державної фіскальної служби України.

Отже, на думку суду відповідачем не в повному обсязі були вжиті заходи щодо подальшого працевлаштування позивача.

Крім того, суд вважає доцільним зазначити, що на момент звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області, у зв'язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності, п. 1 ст. 40 КЗпП України та винесенням відповідного наказу, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному.

Представником позивача зазначено, що з 16 травня 2016 року по 20 липня 2016 року, та з 22 липня 2016 року по 13 вересня 2016 року ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатною, що підтверджується листками непрацездатності серії АГУ № 875620, серії АГУ № 875905, серії АГУ №179941, серії АГУ № 034389, серії АГТ № 403203, серії АГТ № 426327, серії АГТ № 419131, серії АГТ № 419314, серії АГУ № 034973.

Суд зазначає, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (ч. 3 ст. 40 КЗпП України).

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП), що стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Відповідно, до наданих суду листків тимчасової непрацездатності АГУ № 875620, серії АГУ № 875905 вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 16 травня 2016 року по 20 липня 2016 року. З 21 липня 2016 року позивач приступив до виконання своїх службових обов'язків. Однак, з 22 липня 2016 року позивач, відповідно до листка непрацездатності серії АГТ № 403203, знову перебуває на лікарняному.

На підставі вищевикладеного, суд приходить висновку, що рішення відповідача про звільнення ОСОБА_1, винесене 22 липня 2016 року є не обґрунтованим, оскільки на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивач перебував на лікарняному.

Також, суд вважає доцільним зазначити, що позивач відноситься до категорії осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, оскільки, вона є працівником з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, а також має сім'ю, в якій відсутні інші працівники з самостійним заробітком, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, серії НОМЕР_4, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, та свідоцтвом про розірвання шлюбу. (т.1, а.с. 25, 26)

Оскільки відповідачем 1 не дотримано приписів Кодексу законів про працю України та Закону України «Про державну службу» в частині обов'язкового працевлаштування позивача, а також звільнення позивача у період перебування його на лікарняному, суд приходить висновку що наказ Державної фіскальної служби України в Донецькій області від 22 липня 2016 року № 2702-о щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі Головного управління у Донецькій області у зв'язку із змінами організаційної структури та скороченням штатної чисельності, є таким, що не відповідає критеріям правомірності, які ставляться до рішень суб'єктів владних повноважень ч. 3 ст. 2 КАС України, та з огляду на що підлягає скасуванню.

Таким чином, вимога позивача щодо визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України в Донецькій області від 22 липня 2016 року № 2702-о «Про звільнення ОСОБА_1.» підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з 23 липня 2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд зазначає, що вирішення питання щодо звільнення особи має передувати вирішенню питання щодо працевлаштування цієї особи роботодавцем.

Про обов'язок працевлаштування працівника саме роботодавцем, свідчать і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 9 Постанови Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року, із змінами та доповненнями, «Про практику розгляду судами трудових спорів».

В зв'язку з тим, що наказ Державної фіскальної служби України від 22 липня 2017 року № 2702-о щодо звільнення ОСОБА_1 визнано протиправним та таким, що підлягає скасуванню, суд приходить висновку, про необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з 23 липня 2016 року.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 проходила службу у Державній податковій інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» від 04 листопада 2015 року № 892 прийнято рішення про реорганізацію деяких територіальних органів Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком № 2. Відповідно до якої Державна податкова інспекція у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області реорганізовувалась шляхом приєднання до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

24 лютого 2016 року Державною фіскальною службою України винесено наказ № 160 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Донецькій області», згідно до якого, з метою реалізації п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби», керуючись пунктом 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, та Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших територіальних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 прийнято рішення, зокрема, щодо реорганізації Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області шляхом приєднання до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Судом встановлено, що на час розгляду справи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державу реєстрацію припинення Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області за номером № 1 011764 від 30 грудня 2016 року.

Відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Пунктом 11 зазначеного Положення передбачено, що голова Державної фіскальної служби: затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату ДФС, призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, заступників керівників; призначає на посаду та звільняє з посади у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців апарату ДФС (якщо інше не передбачено законом); призначає на посаду та звільняє з посади заступників керівників територіальних органів ДФС, начальників митних постів.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на вищевикладене, а також на те, що позивачем заявлена вимога щодо зобов'язання Державної фіскальної служби України поновити ОСОБА_1 на державній службі та посаді, рівнозначній посаді, з якої позивача було звільнено, а саме, з посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області суд зазначає наступне.

На думку суду дана вимога фактично спрямована на зобов'язання ДФС України поновити позивача на одній з тих вакантних посад, які наявні, одночасно дослідивши їх рівнозначність посаді, з якої позивача було звільнено. Так, відповідачем 1 на адресу суду надано лист, яким визначено п'ять наявних вакантних посад станом на 17 березня 2017 року, зокрема: начальника Костянтинівської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, начальника Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, начальника Покровської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, першого заступника ДПІ у м. Краматорську ГУ ДФС у Донецькій області, заступника начальника - начальника Лівобережного відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області. З аналізу викладених обставин суд зауважує, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, крім того, суд не має права втручатися та вирішувати за учасників процесу, куди необхідно працевлаштовувати позивача та яка посада саме є рівнозначною, тим самим суд втручається в конституційні права позивача щодо вільного волевиявлення та повного здійснення громадянами права на працю, рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності. Тобто, суд не може вирішити за позивача, на яку з вакантних посад необхідно її поновити, крім того втручатися в діяльність відповідача щодо винесення пропозицій щодо вакантних посад та в подальшому вирішувати питання щодо її призначення на посаду. Проте, поновлюючи позивача на посаді, з якої її було звільнено, суд повинен вирішити питання щодо зобов'язання відповідача 1, саме, до компетенції якого віднесено це право, працевлаштувати позивача на посаді, рівнозначній посаді, з якого її було звільнено, на власний розсуд, з урахуванням побажань позивача.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 11 КАС України, приймаючи до уваги заперечення відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про часткове задоволення даної позовної вимоги позивача та зобов'язання Державної фіскальної служби України працевлаштувати ОСОБА_1 на посаду, рівнозначну посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 липня 2016 року по час прийняття рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 Кодексу законів про працю України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Частиною 8 цього Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд зазначає, що відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Абзацем 1, 4 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 передбачено, зокрема, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов'язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 4 (абз.2) зазначеного розділу визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Таким чином, відповідно довідки Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за 2016 рік від 13 січня 2017 року № 993/10/05-19-05-083, що останніми 2 календарними місяцями, які передували звільненню є червень та травень 2016 року. Однак, з зазначеної довідки вбачається, що у червні 2016 року позивачу не нараховувалась заробітна плата. Щодо травня 2016 року суд зазначає, що матеріалами справи встановлено, що позивач з 16 травня 2016 року перебував на лікарняному, тобто, протягом даного періоду за позивачем зберігався середній заробіток, який був сплачений у подальшому, тобто, травень 2016 року не може бути включений для вирахування середнього заробітку. Крім того, згідно даної довідки вбачається, що у квітні 2016 року позивачу нараховано лікарняні за 5 днів, що підтверджує перебування позивача на лікарняному у цей період, однак, у матеріалах справи відсутні докази повної сплати лікарняних за квітень 2016 року та повна кількість днів перебування на лікарняному, тобто квітень 2016 року також не може бути включений у розрахунок середньомісячної заробітної плати згідно Порядку №100.

Тому, на думку суду, є доцільним вважати останніми двома повними місяцями роботи позивача саме: лютий 2016 року та березень 2016 року.

Так, з наданої до суду довідки Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 13 січня 2017 року вбачається, що у лютому 2016 року ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення у розмірі 5 355,98 грн., у березні 2016 року - 5 986,01 грн. (т.1, а.с. 134).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів у лютому 2016 року становить 21 дні, у березні 2016 року - 22 дні.

Так, середньомісячна заробітна плата складає: 5 355,98 грн. (лютий 2016 року) + 5 986,01 грн. (березень 2016 року) : 2 = 5 671 грн.

Відповідно, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин): 5 355,98 грн. (лютий 2016 року) + 5 986,01 грн. (березень 2016 року) : 43 робочі дні за два місяці (21 робочий день у лютому 2016 року та 22 робочі дні у березні 2016 року) = 263,77 грн..

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" та кількість робочих днів в період з 23 липня 2016 по день фактичного поновлення на посаді (12 квітня 2016 року) становить 147 днів.

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 липня 2016 року по 12 квітня 2017 року, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 263,77 грн. (середньоденна заробітна плата) * 147 днів = 38 774,19 грн.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.

Повний текст постанови складено та підписано 18 квітня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 2-14, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 158-163, 167, 185, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Державної фіскальної служби України № 2702-о від 22 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.».

Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з 23 липня 2016 року.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України працевлаштувати ОСОБА_1 на посаду, рівнозначну посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Стягнути з Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87515, Донецька область, місто Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2016 року по 12 квітня 2017 року в сумі 38 774 (тридцять вісім тисяч сімсот сімдесят чотири) гривні 19 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанову в частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5 671 грн. звернути до негайного виконання.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 12 квітня 2017 року за участю представників позивача, відповідача та третьої особи.

Повний текст постанови складається у відповідності до вимог ст. 160 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Голошивець І.О.

Судді Молочна І.С.

Кравченко Т.О.