Справа № 821/233/17
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/233/17
13 год. 29 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправним та скасування припису,

встановив:

Державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" (далі - позивач, порт) звернулось до Головного управління Держпраці у Херсонській області (далі - ГУ Держпраці, відповідач) з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати припис № 21-01-291/007-5 від 23.01.2017, виданий Головним управлінням Держпраці у Херсонській області, за наслідками позапланової перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (акт № 21-01-291/007). Позивач вважає припис протиправним та таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з тим, що пункти 1-7 Припису № 21-01-291/007-5 не містять конкретних положень про усунення порушень законодавства, а носять лише рекомендаційний характер дотримуватися на майбутнє законодавства про працю. Вимоги, викладені в приписі щодо виконання певних норм КЗпП України, виконуються керівництвом підприємства щодня, оскільки це є прямі норми законодавства. Вважає припис таким, що винесений формально, без конкретизації того, які дії повинно вчинити підприємство на виконання цього припису. Всі вказані в акті перевірки порушення були виявлені самостійно позивачем, а на час проведення перевірки були вже усунені, тому необхідності виносити припис не було. Так, накази про звільнення працівників в період тимчасової непрацездатності та в період перебування у відпустці вже були скасовані ще в грудні 2016 року, тобто, роботодавець, дотримуючись законодавства про працю, самостійно відновив порушені права працівників. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з 09.12.2016 перебували на лікарняному та не попередили роботодавця про перебування на лікарняному, а листи непрацездатності принесли лише після закінчення лікарняного. Також позивач не погоджується з вимогами відповідача здійснювати розірвання трудового договору за ч.1 ст 38 КЗпП при наявності письмової заяви за два тижні, оскільки такі вимоги суперечать приписам ст. 38 КЗпП України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Головне управління Держпраці у Херсонській області (відповідач) заперечує проти позову, мотивуючи тим, що підставою перевірки позивача з питань дотримання законодавства про працю стало колективне звернення працівників про порушення суб'єктом господарювання законодавства про працю. Оскільки при перевірці були виявлені порушення вимог законодавства про працю, тому інспектором було видано припис №21-01-291/007-5 від 23.01.2017, форма якого відповідає затвердженій наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012, та який містить відображені факти порушення законодавства про працю, які були виявленні при проведенні позапланової перевірки та зафіксовані в Акті №21-01-291/007, а також надано термін для їх усунення. Припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Оскільки ОСОБА_7 було звільнено в день подання ним заяви про звільнення, то правомірною є вимога щодо приведення у відповідність за ч. 1 ст. 38 КЗпПУ розірвання трудового договору, що зазначено в п. 1 Припису. Щодо усунених станом на день перевірки порушень, то відповідач вказує, що факти порушень мали місце, тому вони відображені в приписі з метою недопущення їх в подальшому. Також при перевірці були виявлені факти несвоєчасної виплати ОСОБА_7 остаточного розрахунку, не видано трудову книжку в день, виявлено порушення порядку ведення особових карток, отже, всі ці факти правомірно внесені до припису з вимогою виправлення зазначених порушень та недопущення їх в подальшому.

Представники відповідача прибули в судове засідання, проти позову заперечують.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

За колективним зверненням працівників ДП "Херсонський морський торгівельний порт" від 15.12.2016 ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9 відповідно до погодження Державної служби України з питань праці від 03.01.2017 № 32/4.1/4.2-ДП-17, на підставі направлення № 19 від 05.01.2017 було проведено позапланову перевірку Державного підприємства "Херсонський морський торгівельний порт" з питань додержання суб'єктом господарювання законодавства про працю. За наслідками перевірки було складено акт № 21-01-291/007 від 23.01.2017, в якому зафіксовано порушення вимог законодавства, що були виявлені під час перевірки, зокрема, порушення вимог ч.3 ст.40, ст.43 КЗпПУ, які мали місце при звільненні працівників за ініціативою власника або уповноваженого ним органу.

Згідно акту перевірки встановлено, що:

1. Порушені вимоги ч. 1 ст. 38 КЗпПУ, згідно якої працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. ОСОБА_7В надав заяву про звільнення з порушенням строків, а саме 09.12.2016 року (в день звільнення), а у працівника ОСОБА_9 заява на звільнення відсутня. Наказ на звільнення ОСОБА_9 від 09.12.2016 №434-к скасовано наказом від 20.12.2016 №450-к.

2. В порушення вимог ч. 3 ст. 40 КЗпПУ допущено звільнення працівників з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Станом на 09.12.2016 на лікарняних листках знаходилися працівники ОСОБА_5 з 06.12.2016 та з 15.12.2016, ОСОБА_4 з 09.12.2016 по 16.12.2016, з 19.12.2016 по 30.12.2016, а ОСОБА_6 перебував у щорічній відпустці до 12.12.2016 (наказ від 21.10.2016 №782/В з 28.11.2016 по 12.12.2016).

3. В порушення вимог ст. 43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, проведено без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Так, працівників ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звільнили без згоди профкому Херсонського морського торгового порту, (звільнення від 09.12.2016 № 434-к працівника ОСОБА_9 скасували наказом від 20.12.2016 №450-к , звільнення від 09.12.16 № 431-к ОСОБА_10 скасували наказом від 29.12.16 № 467-к, звільнення від 09.12.16 № 432-к працівника ОСОБА_4 скасували наказом від 12.12.16 № 437-к, звільнення від 09.12.2016 №433-к працівника ОСОБА_5 скасували наказом від 12.12.16 №437-к, звільнення від 09.12.2016 №436-к працівника ОСОБА_6 скасували наказом від 12.12.2016 №437-к).

4. В порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, не проводиться в день звільнення. ОСОБА_7 згідно наказу від 09.12.2016 №435-к звільнили 09.12.16, а про виплату остаточного розрахунку при звільненні письмово не повідомили. На момент перевірки остаточний розрахунок в сумі 8600 грн. 45 коп. не отримав.

5. В порушення вимог ч. 1 ст. 47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган не видав в день звільнення працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Так, ОСОБА_7 згідно наказу від 09.12.2016 №435-к звільнили 09.12.2016, трудову книжку не видали, згідно акту від 09.12.2016 №б/н працівник відмовився на її отримання.

6. Звільненому працівнику ОСОБА_7 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку нарахований, але не виплачений, чим порушені вимоги ст. 117 КЗпПУ.

7. В порушення вимог п. 2.5 глави 2 Інструкції № 58 із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, працівники не ознайомлені під розписку в особовій картці. Так, працівники ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, не ознайомлені під розписку в особовій картці із записом про звільнення.

На підставі розгляду висновків перевірки та відповідно до Розпорядження КМУ від 16.09.2015 №929-р та п.7 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390 відповідачем був складений та вручений ДП "Херсонський морський торгівельний порт" припис № 21-01-291/007-5, в якому приписує:

1. Привести у відповідність до вимог ч. 1 ст.38 КЗпП, а саме, розірвання трудового договору з працівниками здійснювати при наявності письмової заяви за два тижні.

2. Привести у відповідність до вимог ч. 3 ст.40 КЗпП, а саме, недопущення звільнення працівників в період тимчасової непрацездатності, а також у періоді перебування у відпустці.

3. Не проводити без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і статті 41 цього Кодексу, відповідно до вимог ст. 43 КЗпПУ.

4. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства проводити в день звільнення, відповідно до вимог ч.І ст.116 КЗпПУ.

5. Видавати в день звільнення працівникові належно оформлену трудову книжку, проводити з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу відповідно до вимог ч. 1 ст.47 КЗпПУ.

6. Привести у відповідність до вимог ч. 1 ст. 117 КЗпПУ, а саме, виплачувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку працівниками.

7. Привести у відповідність до вимог п. 2.5 глави 2 Інструкції № 58, а саме, із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) призначення на роботу, переведення і звільнення, працівників ознайомлювати під розписку в особовій картці.

Позивач не згодний з даним приписом, тому звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.

Виходячи з приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_7 України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, встановлена Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів", затвердж. наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 р. № 390 (далі - Порядок № 390).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці. Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", в тому числі за обґрунтованим зверненням фізичної особи про порушення їх законних прав. Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Разом з тим, інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

За результатами перевірки, що передбачено пунктом 7 Порядку № 390, складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.8 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Отже, Порядком № 390 встановлений алгоритм дій посадових осіб по проведенню перевірки та застосуванню наслідків перевірки. Таким чином, такий розпорядчий документ органу державного нагляду як припис про усунення виявлених порушень складається та надається суб'єкту господарювання у разі встановлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зафіксованих в акті перевірки.

Дослідивши акт перевірки від 23.01.17, суд вважає обґрунтованою позицію відповідача, що актом встановлені деякі порушення законодавства про працю. Так, перевіркою було встановлено порушення законодавства в частині недотримання вимог ч.І ст. 38 КЗпПУ, які мали місце при звільненні ОСОБА_7, оскільки останнього було звільнено за ст.38 КЗпПУ 09.12.2016, на підставі поданої ним 09.12.2016 заяви про звільнення за власним бажанням. Стосовно вказаного порушення, слід зазначити, що відповідно до ч.І ст. 38 КЗпПУ працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Оскільки у вказаній заяві працівником не повідомлялось про неможливість продовжувати роботу, не зазначався строк, у який би він хотів розірвати трудовий договір, звільнення повинно було відбутись після спливу саме двох тижнів. Відповідно, відповідач виклав в п. 1 припису вимогу «Привести у відповідність з ч.І ст.38 КЗпПУ, а саме, розірвання трудового договору з працівниками здійснювати при наявності письмової заяви за два тижні".

Суд погоджується з правовою позицією ГУ Держпраці щодо порушення трудового законодавства портом при звільненні ОСОБА_7 Посилання представника позивача на бажання ОСОБА_7 не відпрацьовувати два тижні через те, що він мешкає у м. Київ не підтверджені доказами, тому не приймаються до уваги. При відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, відсутності домовленості сторін трудового договору про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку, власник не вправі звільнити працівника до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить. Двотижневий термін дає працівникові право відкликати раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням. Це - безумовне право працівника. Суд приймає до уваги також ту обставину, що за порушення в тому числі п. 1 ст. 38 КЗпПУ до позивача був застосований штраф постановою ГУ Держпраці у Херсонській області від 07.02.17 № 21-01-291/007-18с, який позивачем сплачений в добровільному порядку, постанова не оскаржена.

Разом з тим суд приймає до уваги, що п. 1 припису № 21-01-291/007-5 від 23.01.2017 не містить конкретних положень про усунення даного порушення законодавства, а носять лише рекомендаційний характер дотримуватися законодавства про працю на майбутнє. Ні в письмових запереченнях відповідача, ні в судовому засіданні представники ГУ Держпраці не пояснили суду яким чином позивач має виконувати дану вимогу, яка є обов'язкова до виконання в місячний термін, які можливі заходи можуть бути вчинені для усунення вже скоєного порушення (звільнення працівника без дотримання двотижневого терміну), оскільки невиконання вимоги посадової особи органу державного нагляду (контролю) є підставою для притягнення до відповідальності. Сутністю п. 1 виданого припису ГУ Держпраці є фактично рекомендація підприємству на майбутні дії у випадку ймовірного подання яким-небудь працівником заяви про звільнення, але правовий статус, як і правові наслідки такої вимоги та припису про усунення встановлених порушень законодавства не є тотожними. Суд погоджується з доводами позивача, що ці вимоги не підлягають виконанню за конкретними результатами перевірки, а є обов'язковими до виконання у будь-якому випадку, оскільки це є норми законодавства прямої дії.

Що стосується таких порушень трудового законодавства, як звільнення працівників, які на момент звільнення перебували на лікарняному або у відпустці, які були звільнені без згоди профспілкової організації, то відповідач не заперечує тієї обставини, що на момент перевірки ці порушення були самостійно виправлені позивачем шляхом скасування наказів про звільнення працівників. Аналізуючи викладені норми чинного законодавства, суд вважає в даному випадку викладені у приписі вимоги такого характеру, як «недопущення звільнення працівників в період тимчасової непрацездатності, у період перебування у відпустці, без попередньої згоди профспілкової організації» (п.2, 3) щодо забезпечення роботодавцем виконання ч. 3 ст. 40, п. 1, 2-5, 7 ст. 40, пп. 2. 3 ст. 41, ст. 43 Кодексу законів про працю України є необґрунтованими, оскільки на час перевірки відповідні дії у відношенні працівників виконано, отже, забезпечити виконання повторно вказаних норм та повідомити відповідача про їх виконання не уявляється можливим. Таким чином, суд зазначає, що належні дії відносно працівників здійснені, відсутні підстави для зазначення порушення вказаних норм у приписі, та заявлення вимог про їх виконання.

В акті перевірки зазначено, що про звільнення ОСОБА_7 без проведення остаточного розрахунку, а також, що на момент перевірки остаточний розрахунок в сумі 8600 грн. з ним не проведено. Також йому не було виплачено середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, не видали трудову книжку у день звільнення.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачу було відомо про проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_7 12.12.16 (про це прямо зазначено в постанові про накладення штрафу від 07.02.17 № 21-01-291/007-18с), дана обставина підтверджується розрахунковим листком ОСОБА_7 за грудень 2016 року. Таким чином, порушення ч.1 ст. 116 КЗпПУ було усунено на час здійснення перевірки. Тому п. 4 оспорюваного припису із змістом «При звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства проводити в день звільнення, відповідно до вимог ч.І ст.116 КЗпПУ» не може стосуватись ОСОБА_7, тому що забезпечити виконання повторно вказаної норми та повідомити відповідача про таке виконання не уявляється можливим. У випадку, якщо даний пункт припису не стосується ОСОБА_7, то суд вважає, що зміст даного пункту припису є неконкретизованим, та має суто рекомендаційний характер, а не обовязковий до виконання у встановлений приписом термін.

Таким суд вважає неправомірними вимоги п. 5 припису із змістом : «Видавати в день звільнення працівникові належно оформлену трудову книжку, проводити з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу відповідно до вимог ч. 1 ст.47 КЗпПУ». Відповідачем не обґрунтовано, чи стосується п. 5 припису відносин підприємства з ОСОБА_7, або має рекомендаційний характер. З акту перевірки вбачається, що було виявлено порушення вимог ч. 1 ст. 47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган не видав в день звільнення працівникові належно оформлену трудову книжку. ОСОБА_7 згідно наказу від 09.12.2016 №435-к звільнили 09.12.2016, трудову книжку не видали, так як згідно акту від 09.12.2016 №б/н працівник відмовився на її отримання, працівнику надіслано повідомлення про отримання трудової книжки від 09.12.16 № 04-47/17. Статтею 47 КЗпПУ встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Оскільки позивачем був складений акт про відмову працівника від отримання трудової книжки, в такому випадку власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає поштове повідомлення із вказівкою про потребу отримання трудової книжки. Про надсилання такого повідомлення відповідачу було відомо під час перевірки. Таким чином, відповідач не вказав, які норми були порушені підприємством, та які дії підприємство повинно було вчинити але не вчинило, якщо працівник відмовився отримати трудову книжку у день звільнення. Пересилання трудової книжки поштою допускається тільки за письмовою згодою працівника. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що п. 5 припису містить рекомендації на майбутнє, тобто не відповідає вимогам , які предявляються до складання припису.

В п. 6 припису ГУ Держпраці вказано про: «Привести у відповідність до вимог ч. 1 ст. 117 КЗпПУ, а саме, виплачувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку працівниками». Згідно висновків акту перевірки звільненому працівнику ОСОБА_7 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку нарахований, але не виплачений, чим порушені вимоги ст. 117 КЗпПУ. Разом з тим в акті перевірки зазначається розрахунковий лист за січень 2017 року, в якому вказано про нараховування суми середнього заробітку за час затримки при звільненні 1216 грн. Також вказано про заборгованість працівника перед підприємством в сумі 3730 грн. (аванс), отже остаточна сума заборгованості працівника перед підприємством на кінець 2016 року становить 2399 грн. 49 коп. Тому до виплати ОСОБА_7 не підлягало ніякої суми. Отже даний пункт припису ґрунтується на порушенні, наявність якого не підтверджена під час розгляду справи.

В акті перевірки вказано, що в порушення вимог п. 2.5 глави 2 Інструкції № 58 із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, працівники не ознайомлені під розписку в особовій картці. Так, працівники ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, не ознайомлені під розписку в особовій картці із записом про звільнення. Даний факт підтверджується копіями особових карток ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7, наданих в судове засідання представниками ГУ Держпраці у Херсонській області, які завірені відповідною посадовою особою підприємства. В особовій картці ОСОБА_7 є підпис без зазначення прізвища та без зазначення дати ознайомлення, в інших картках взагалі немає підписів працівників. Пунктом 7 припису, який є предметом спору, позивача зобовязано привести у відповідність до вимог п. 2.5 глави 2 Інструкції № 58, а саме, із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) призначення на роботу, переведення і звільнення, працівників ознайомлювати під розписку в особовій картці. Позивач надав суду копії двох особових карток ОСОБА_10 та ОСОБА_5, з яких вбачається, що працівники ознайомлені із записами, дата ознайомлення не зазначена. Даний факт підтверджує виконання припису, а не відсутність порушення на момент перевірки. Тому суд вважає, що п. 7 припису містить правомірні та обґрунтовані вимоги до підприємства, і не підлягає скасуванню.

З урахуванням викладених вище обставин оскаржуваний припис в частині пунктів 1-6 не може вважатися таким, що відповідає встановленим ст. 19 Конституції України та ст. 2 КАС України критеріям законності і обґрунтованості, оскільки не містить вказівок до виконання, які б сприяли покращенню роботи підприємства, а виписаний формально, у вигляді загальних формулювань встановлених порушень норм законодавства, з припису неможливо визначити які конкретні порушення законодавства повинний вчинити позивач, що є недопустимим, з врахуванням обов'язку його виконання особою, якій спрямована вказана вимога та можливості притягнення її до відповідальності за невиконання вимог цього припису. Вказане стосується і вимоги оскаржуваного припису дотримуватись позивачу норм законодавства про працю.

Той факт, що позивач листом від 17.02.17 інформував ГУ Держпраці про прийняті заходи по виконанню припису не спростовує вищевикладених порушень, оскільки з пояснень представника позивача в судовому засіданні, не надання відповіді в місячний термін мало наслідком застосування до підприємства заходів відповідальності.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати відшкодовують позивачу також частково, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Задовольнити позов державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" частково.

Визнати протиправним та скасувати пункти 1, 2, 3, 4, 5, 6 припису Головного управління Держпраці у Херсонській області від 23.01.17 № 21-01-291/007-5.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" витрати по сплаті судового збору в сумі 1371 грн. 43 коп. (одна тисяча триста сімдесят одна гривня сорок три копійки).

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 24 квітня 2017 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 10.2.4