Справа № 496/741/17
Суддя: Трушина О. І.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 496/741/17
Провадження № 2-а/496/60/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року місто Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Трушина О.І., розглянувши відповідно до ст. 183-2 КАС України в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області про визнання рішень Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області №54 від 29.08.2016 та №71 від 18.11.2016 року протиправними та зобовязання призначити пенсію за віком з 08.07.2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області, в якому просить рішення Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області про результати розгляду заяви № 54 від 29 серпня 2016 року та № 71 від 18.11.2016 року визнати протиправними, а також зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області призначити їй пенсію за віком, як матері, яка виховала інваліда з дитинства до шестирічного віку, з часу досягнення пенсійного віку, відповідно до п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 08 липня 2014 року.

Свої вимоги мотивує тим, що вона 18.07.2014 року, після досягнення 50-річного віку звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області із заявою про дострокове призначення пенсії за віком матерів інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку. За підрахунками Управлінні Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області, її трудовий стаж склав 15 років 5 місяців 24 дні та є достатнім. Управлінням Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області було прийнято рішення №54 від 29.08.2016 р. та №71 від 18.11.2016 року про результати розгляду зави та у призначенні пенсії відповідно до п. 3 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, було відмолено, з підстав не підтвердження права на таку пенсію. Рішенням № 43 від 17.10.2014 року, про результати розгляду заяви, у призначенні пенсії, керуючись п.2.18 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», було відмовлено, з підстав - що, позивачем, не надано, вищевказаний висновок. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду, від 05.07. 2016 року, зазначено, що керуючись п. 2.18 Порядку надання та оформлення документів для призначення ( перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, № 22-1, від 25.11.2005 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України, 27.12.2005 року, за № 1566/ 11846 в редакції затвердженій постановою правління Пенсійного фонду України, від 07.07.2014 року, № 13-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України, 31. 07. 2014 року, за № 895/25672, яка вступила в законну силу, 29.08.2014 року (далі - Порядок), суд зауважив, що «п. 2.18 Порядку, встановлює обовязковість надання висновку МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18 років (висновок про час настання інвалідності) та необовязковість надання висновку ЛКК про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку». Тому, для прийняття рішення про призначення пенсії, на чому наголосив суд апеляційної інстанції, Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області, мало витребувати висновок МСЕК, про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18 років (висновок про час настання інвалідності) і встановити новий строк для виконання. Одночасно, колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 162 КАС України, зазначила, що Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області, діючи в порушення п. 2.18 Порядку (в редакції, від 29.08.2014 року), заяву про призначення пенсії не розглянуло, тому, суд, не може зобовязати призначити, ОСОБА_1, пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства, оскільки у такий спосіб, суд, підмінятиме орган державної влади, якому делеговані функції по призначенню пенсії, а, це, суперечитиме завданням адміністративного судочинства, також суд, діятиме за межами повноважень. Одеський апеляційний адміністративний суд, керуючись ст.. 11 КАС України, про що зазначено в постанові, від 05.07.2016 року, вийшов за межі, позовних вимог для повного захисту, прав та інтересів позивача - зобовязав, Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, керуючись Порядком, в редакції, від 29.08.2014 року, та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства. Перш ніж, повторно, розглянути заяву позивача про призначення пенсії, Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області, знову, не витребувало висновок МСЕК про час настання інвалідності (форма первинної облікової документації № 157-2/о, затверджена наказом, МОЗ України, від 30.07.2012 року, № 577). Натомість, керуючись, як зазначено в рішенні № 54, від 29.08.2016 року (рівно як і в рішенні, № 71, від 18.11.2016 року) п.п. 6 п. 7 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.11.2013 року, № 927, від 21.11.2013 року, № 927, згідно якого визначено повноваження лікарсько-консультативних комісій надавати висновок про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку, Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області, як зазначено в обох рішеннях № 54, від 29.08. 2016 року, і № 71, від 18.11.2016 року - «з метою виконання рішення суду апеляційної інстанції», а насправді, діючи всупереч з, вищевказаним рішенням, звернулось до Одеського центру МСЕК та до голови ЛКК Одеської обласної дитячої клінічної лікарні (далі - ЛКК ООДКЛ), з тією ж вимогою, що і 19.08.2014 року, (лист № 9360/64), до КЗ «Біляївська центральні районна лікарня»,- надати висновок, на ОСОБА_2 - інваліда з дитинства по зору про те що вона мала медичні показання для визнання, її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку. Після чого, комісія при Управлінні Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області постановила рішення № 54, від 29.08.2016 року, яким відмовила, позивачу у призначенні пенсії з тих самих підстав, що і рішенням № 43, від 17.10.2014 року, яке визнане, судом протиправним та скасоване. Щодо рішення № 71 від 18.11.2016 року, то хоча заяву про призначення пенсії вже розглянуто із врахуванням висновку МСЕК № 347, від 12.09.2016 року, який позивач витребувала, з Одеської спеціалізованої офтальмологічної МСЕК і 16.09.2016 року, надала до Управління, разом з тим рішення № 71 від 18.11.2016 року, є, також протиправним, як і попередні рішення, Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області, стосовно розгляду, заяви про призначення пенсії. В рішенні № 71 від 18.11.2016 року, зазначено, що, керуючись п. 2.18 Порядку, Управлінням, визначено недостатній документ для призначення пенсії - висновок ЛКК про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку. Проте, ні ОСОБА_1, ні жоден із закладів охорони здоровя, його не надали. При цьому, згідно висновку МСЕК про час настання інвалідності, інвалідність по зору, дочці позивача - ОСОБА_2, встановлено у 2007 році, у 15 років, тоді як головною підставою для призначення пенсії, матері інваліда з дитинства, є медичні показання для визнання, її, дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку. Тому, підсумовуючи викладене, комісія при Управлінні Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області, визнала право на призначення пенсії, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку, непідтвердженим. За таких обставин, відмовила у призначенні пенсії за віком, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Окрім документів на підтвердження віку та стажу, позивач надала, до Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області, свідоцтво про народження дочки - ОСОБА_2, на підтвердження факту, її народження та виховання до шестирічного віку, а також наступні документи, видані закладами охорони здоровя: довідку до акта огляду МСЕК, серія 2-18 ОД № 070453, від 14.11.2010 року, про те, що її дочці - ОСОБА_2, встановлено 3 групу інвалідності, безстроково із зазначенням часу настання інвалідності - з дитинства по зору; медичний висновок № 63, від 05.10.2007 року, виданий ЛКК КЗ «Біляївська центральна районна лікарня», про визнання, її дитиною - інвалідом у віці 15 років, терміном на 3 роки; консультативний висновок Одеської обласної дитячої лікарні, № 1030/д, від 25.09. 2007 року; висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення ОСОБА_2 18 років (висновок про час настання інвалідності) виданий Одеською спеціалізованою офтальмологічною МСЕК, 12.09. 2016 року, № 347. Тобто, те, що дочка позивача є інвалідом з дитинства, також було підтверджено, у передбачений чинним законодавством про пенсійне забезпечення, спосіб. Та, разом з тим, підтверджено і право на дострокове призначення пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку, передбачене п. 3 розділом XV Прикінцевих положень Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». А переконання Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області, щодо того, що головною підставою для призначення пенсії матері інваліда з дитинства, є медичні показання для, визнання, його, дитино інвалідом до досягнення шестирічного віку не ґрунтуються на законі. Як зазначено у висновку МСЕК про час настання інвалідності від 12.09.2016 року, № 347, ОСОБА_2, з 2007 року, з 15 років, отримувала державну соціальну допомогу як дитина - інвалід, за діагнозом: збіжна косоокість, амбліопія високого ступеня правого ока. Разом з цим, до пункту 5 - «Підтвердні документи», внесено перелік документів, що підтверджують час настання інвалідності: це, безпосередньо, Акт огляду МСЕК, № 858, від 23.11.2010 року, та Консультативний висновок ООДКЛ, від 25.09.2007, №1030/д. У разі повного, всебічного та обєктивного розгляду, вищевказаного, консультативного висновку, який є в пенсійній справі, службові особи Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області, зясовуючи час настання інвалідності, могли встановити, що в цьому документі йдеться, саме про вроджений характер захворювання дитини. Про те, що захворювання, яке призвело до інвалідності є вродженим, прямо, зазначено, і в Консультативному висновку ЛКК ООДКЛ, від 18.08.2016 року, за № 24/882, наданому на запит та покладений, Управлінням, в основу як рішення № 54, від 29.08.2016 року, так і № 71, від 18.11.2016 року. Чим, в решті, не наявність медичних показань для визнання дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку, коли, на тому, так наполягає УПФУ в Біляївському районі, як на головну підставу для призначення пенсії матері інваліда з дитинства. До досягнення, дочкою, шестирічного віку за обстеженням до офтальмолога, позивач не зверталися, так як амбліопія не має виражених помітних для стороннього ока симптомів, а характеризується порушенням глибинного зору, коли одне око, взагалі, не бере участі у процесі зору і, наразі, є ускладненням вродженої збіжної неаккомодаційної косоокості. Первинно наявні вади зору, було діагностовано, у її дочки, у восьмирічному віці. Тоді, її, було обстежено декілька ми лікарями. 25.09.2007 року, вже після до обстеження в Інституті очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова, ООДКЛ, видала консультативний висновок № 103 0/д, про який і йдеться у висновку МСЕК про час настання інвалідності, № 347, від 12. 09. 2016 року, як про один з документів на підтвердження часу настання інвалідності та на підставі якого, 05.10.2007 року, у віці 15 років ОСОБА_2, було визнано дитиною - інвалідом по зору. Позивачка вважає рішення про відмову у призначенні пенсії протиправною, у звязку з чим звернулася до суду з зазначеним адміністративним позовом.

Представник відповідача позов не визнав, надіслав до суду заперечення на позов і просив у задоволенні адміністративного позову відмовити з підстав, викладених у запереченні.

З врахуванням того, що у справі наявні та достатні докази, суддя приходить до висновку про можливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання, відтак суддя у відповідності до п.2 ч.4 ст.183-2 КАС України розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області № 54 від 29.08.2016 року, ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з відсутністю медичного висновку про визнання дитини інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області № 71 від 18.11.2016 року, ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з тим що ОСОБА_1 не підтверджено, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до п.2.1 Порядку № 22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону).

Згідно з пунктом 2.17 Порядку при призначенні пенсій жінкам, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини.

Визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності) (п.2.18 Порядку).

Чинним законодавством розмежовано поняття інваліда з дитинства та дитини-інваліда. Необхідність подання висновку лікарсько-консультаційної комісії та/або висновку МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років передбачено для тих інвалідів з дитинства, які визнані такими після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Отже, мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності відповідного лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Отже визначальним є факт встановлення інвалідності дитині у відповідному віці до досягнення 6 років та факт виховання її (дитини-інваліда) матір'ю до цього віку.

Подібна позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 27.05.2014 у справі №21-133а14 та від 02.12.2014 у справі №21-534а14 та з урахуванням ч.2 ст.244-2 КАС України враховується судом при винесенні рішення у справі.

У постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016 р. зазначено, що п. 2.18 Порядку (у редакції від 29.08.2014 року) встановлено, що надання та оформлення документів, для призначення (перерахунку) пенсій, визнання особи інвалідом з дитинства засвідчується випискою з акта огляду МСЕК. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після вісімнадцятирічного віку надається, відповідно, висновок ЛКК про те, що вона мала медичні показання для визнання, її, дитиною-інвалідом до досягнення, шестирічного віку та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18 років ( висновок про час настання інвалідності).

Тобто, з 29.08.2014 року у позивача відпала необхідність надання висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що її дочка ОСОБА_2 мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. П. 2.18 встановлює обов'язковість надання висновку МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18 років (висновок про час настання інвалідності) та необов'язковість надання висновку ЛКК про те, що вона мала медичні показання для визнання, її, дитиною-інвалідом до досягнення, шестирічного віку. З огляду на зазначене, для прийняттям рішення про призначення пенсії, відповідач повинен був витребувати у ОСОБА_1 висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18 років (висновок про час настання інвалідності) і встановити новий строк для виконання.

З матеріалів справи вбачається, що з метою виконання вищезазначеної постанови суду від 05.07.2016 р., позивачем надано висновок №347 про час настання інвалідності від 12.09.2016 р., з якого випливає, що час настання інвалідності ОСОБА_2 з 2007 року, а саме з 15 років. Тобто, дитина позивача визнана інвалідом з дитинства після досягнення пятнадцятирічного віку. Інших доказів, які б свідчили про те, що ця дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку суду не надано.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачці у призначенні дострокової пенсії за віком, а тому вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, так відповідно до ст. 94 КАС України з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 11, 17, 99, 160-163, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області про визнання рішень Управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області №54 від 29.08.2016 та №71 від 18.11.2016 року протиправними та зобовязання призначити пенсію за віком з 08.07.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Біляївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_3