Справа № 306/2444/16-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 квітня 2017 року м.Київ К/800/8144/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Голяшкін О.В., перевіривши касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області на постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області про нарахування і виплату грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити на її користь грошову допомогу при призначенні пенсії у розмірі 13787,40 грн.

Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року, позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області щодо невиплати грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення; зобов'язано нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при призначенні пенсії за віком у розмірі 13787,40 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями в частині задоволених позовних вимог, Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 березня 2017 року касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області залишено без руху для уточнення вимог касаційної скарги; надано строк до 07 квітня 2017 року для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 березня 2017 року відповідачем направлено до суду касаційної інстанції уточнену касаційну скаргу.

Відповідно до п.5 ч.5 ст.214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно положень вказаної норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області та отримує пенсію за віком з 01 серпня 2016 року. Загальний трудовий стаж позивача становить 37 років 03 місяців 25 днів.

10 листопада 2016 року позивач звернулась з заявою до Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області про нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області листом від 11 листопада 2016 року №339-С/1.02 відмовило позивачу у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у зв'язку з тим, що для зарахування періоду роботи на посаді «інструктор ЛФК райлікарні» з 01 червня 1980 року по 19 січня 2004 року немає підстав, оскільки дана посада не передбачена ні Довідником кваліфікаційних професій працівників, який затверджений Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 березня 2002 року №117, ні затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 23 жовтня 1991 року №146 номенклатурою спеціальностей середніх медичних працівників, які дають право на пенсію за вислугу років. Також зазначено, що період роботи на посаді інструктора з лікувальної фізкультури можливо зарахувати у спеціальний стаж лише з 19 січня 2004 року.

Відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»- «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Як встановлено розділом 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, включені до вказаного Переліку.

Розділом ІІІ Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1992 року №195, передбачено, що інструктор лікувальної фізкультури, являється саме середнім медперсоналом.

З урахуванням викладеного, суди дійшли вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач є пенсіонером за віком, працювала на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, загальний трудовий стаж становить 37 років 03 місяців 25 днів, тому має право на нарахування та виплату допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Обставини, зазначені скаржником у касаційній скарзі, досліджувалися та перевірялися судами попередніх інстанцій з наданням їм належної правової оцінки. Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.211, 213, п.5 ч.5 ст.214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області на постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Свалявському районі Закарпатської області про нарахування і виплату грошової допомоги.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Голяшкін