Справа № 806/53/14
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2017 р. К/800/37086/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів за участю секретаряГолубєвої Г.К. Юрченко В.П. Титенко М.П.
та представників сторін: від позивача від відповідача Волощук О.В., Романюк М.М. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24.04.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 у справі № 806/53/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова група «Мегабуд» до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання нечинними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова група «Мегабуд» звернулося з адміністративним позовом до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 02.08.2013 за № 0 та № 0.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.04.2014, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 02.08.2013 № 0 та № 0. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 459,00 грн. відшкодовано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова група «Мегабуд» за рахунок Державного бюджету.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Новоград-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки вважає, що судові рішення попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права.

На підставі розпорядження керівника апарату від 12.10.2016 № 978 та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2016 справа № 806/53/14 була перерозподілена на суддю Борисенко І.В.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Новоград-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області провела планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова група «Мегабуд» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.04.2011 по 31.12.2012, за результатами якої склала акт від 09.07.2013 за № 63/22-00/35285888.

На підставі названого акта перевірки Новоград-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській прийняла податкові повідомлення-рішення від 02.08.2013:

- № 0 про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 1 370 084,00 грн. за основним платежем та в сумі 2 548,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № 0 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 278 249,00 грн. за основним платежем та в сумі 69 562,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств слугував висновок, викладений в акті перевірки, про порушення вимог п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що полягало у неправомірному віднесенні до складу витрат, що враховують при обчисленні об'єкта оподаткування, за 2-4 квартали 2011 року та за 2 квартал 2012 року витрат в сумі 6 211 670,00 грн. за операціями з придбання у ТОВ «ТЕХ-АВТО-ДОР», ТОВ «Матісс Плюс», ТОВ «Поток 1713», ПП «ВІВУМ», ТОВ «Універсал Груп Строй», ТОВ «Спец торг Комплекс», ТОВ «О-ВІЛ» транспортно-експедиційних послуг, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 1 427 798,00 грн.

Підставою для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість слугували висновки перевірки, викладені в акті, про порушення вимог ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що полягало у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту за періоди жовтень-грудень 2011 року, квітень-травень 2012 року податку на додану вартість у сумі 278 249,00 грн. за операціями з придбання транспортно-експедиційних послуг у ТОВ «Маттіс-Плюс» та ТОВ «Поток 1713».

Як вбачається з акта перевірки, податковий орган обґрунтовував висновки про порушення позивачем вказаних вище норм законів наступним:

- операції з придбання позивачем транспортних послуг у ТОВ «ТЕХ-АВТО-ДОР» не підтверджені первинними документами: товарно-транспортними накладними, оскільки надані товарно-транспортні накладні складені з порушенням вимог, встановлених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

- операції з придбання позивачем у ТОВ «Поток 1731» транспортних послуг за договором від 24.04.2012, які полягали у перевезенні ТОВ «Поток 1731» піщано-щебеневої суміші, придбаної позивачем у ТОВ «Віолан», не підтверджені, оскільки товарно-транспортні накладні на перевезення придбаної позивачем у ТОВ «Віолан» піщано-щебеневої суміші, виписані ТОВ «Поток 1731», тоді як договором від 08.11.2011 № 0811 на відвантаження гранітної продукції, укладеним між ТОВ «ФГ «Мегабуд» та ТОВ «Віолан», передбачено, що перевезення продукції здійснюється залізничним транспортом відповідно до поданих заявок за узгодженим графіком, а відвантаження здійснюється підприємствами: ПАТ «ККУ «КВАРЦ» та ПАТ «Гірник» не пізніше двох тижнів з моменту 100% передплати на розрахунковий рахунок постачальника. Транспортні витрати оплачуються додатково покупцем по факту наданих послуг згідно із заявками залізничної квитанції. В наданих товарно-транспортних накладних на перевезення зазначеного товару, який реалізований позивачем Представництву «Тодіні Конструкціоні Дженералі С.П.А.», відсутні відмітки заводу-виробника - ПАТ «ККУ «Кварц» та ПАТ «Гірник». Окрім того, від ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська надійшли матеріали, згідно з якими ТОВ «Поток 1731» проводив безтоварні операції в ланцюгу постачання товарів, робіт/послуг;

- операції з придбання позивачем транспортно-експедиційних послуг у ТОВ «Матісс Плюс» не підтверджені. Свою позицію податковий орган обґрунтовує тим, що слідчим відділом Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів) та ч. 1 ст. 205 цього кодексу (фіктивне підприємництво) щодо ТОВ «Матісс Плюс». Директор ТОВ «Матісс Плюс» ОСОБА_10 надав пояснення, що зареєстрував підприємство за грошову винагороду, до здійснення господарської діяльності не має стосунку, документів не підписував;

- операції з придбання позивачем (замовником) транспортно-експедиційних послуг у перевізників - ПП «Вівум», ТОВ «Спец торг Комплекс», ТОВ «Універсал Груп Строй» та ТОВ «О-Віл» не підтверджені документами. Послуги з організації вантажних перевезень і експедиції вантажів замовника оформлялись актами здачі-приймання робіт (надання послуг). У копіях залізничних накладних відсутні посилання на причетність до вантажів ТОВ ФГ «Мегабуд». Фактично продукція вантажилась в залізничні вагони постачальником - заводом виробником, який оплачував послуги залізниці до кінцевого покупця, а в подальшому у ланцюгу постачання пред'являв до відшкодування провізну плату та послуги станції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що порушення позивачем вимог закону при формуванні витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту відсутні. Господарські операції підтверджені первинними документами.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вважає їх передчасними та такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи з огляду на таке.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Відповідно, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) випливає також з норм Податкового Кодексу України.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема з витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Підпунктом 138.1.1. п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п.138.2. ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зважаючи на наведені норми законів, колегія суддів зазначає, що витрати платника податків мають бути фактично здійснені як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, і підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що передбачають реальні господарські операції, які відображаються в податковому обліку та які повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Водночас, висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податку послуг (робіт) мають підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

У податковому обліку понесені витрати на придбання мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, а податковий кредит обов'язково має бути підтверджено ще й податковою накладною, виписаною платником податку на додану вартість.

Тому суди повинні надавати належну оцінку усім таким доказам кожному окремо та у їх сукупності.

Суди повинні дослідити зміст господарських операцій, підстави їх вчинення. З метою дослідження фактичного придбання послуг у межах господарської діяльності судам необхідно було належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, які складені щодо спірних господарських операцій, надати їм оцінку, з'ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій поставки послуг та оцінити такі докази окремо та у сукупності з іншими доказами у справі.

Судова колегія зазначає, що судами попередніх інстанцій належно не досліджено питання щодо фактичного вчинення позивачем спірних господарських операцій, не досліджено наявних в матеріалах справи первинних документів, не конкретизовано такі документи.

Суди повністю не встановили обставин, якими податковий орган обґрунтовував зафіксовані в акті перевірки порушення позивачем вимог закону, не дослідили ці обставини та не надали їм оцінки.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір. Крім того, судам слід з'ясувати результати розслідування/розгляду кримінальної справи, на яку посилається відповідач в акті перевірки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області задовольнити частково.

2. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24.04.2014

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіГ.К. Голубєва
В.П. Юрченко