Справа № 607/7403/16-а
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 рокуЛьвів№ 876/3931/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2017 року в адміністративній справі № 607/7403/16-а за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення колегіального органу протокол № 16 від 06.06.2016 р. Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі Тернопільське ОУПФУ);

- зобовязати Тернопільське ОУПФУ призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 р. (далі Закон № 1697-VII) з моменту звернення із відповідною заявою, тобто з 01.06.2016 р.

Позов обґрунтовує тим, що 01.06.2016 р. вона зверталася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII. Протокольним рішенням комісії відповідача від 06.06.2016 р. № 16 у призначенні їй пенсії за вислугою років відмовлено. Вважає такі дії відповідача незаконними, як такі, що порушують її право на пенсійне забезпечення за наявності відповідного стажу.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеною постановою, її оскаржила ОСОБА_2, яка вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою задовольнити позов. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тими ж доводами що й вимоги позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 41 КАС України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 01.06.2016 р. звернулася до Тернопільського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Протокольним рішення комісії Тернопільського ОУПФУ № 16 від 06.06.2016 р. ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_2 звернулася до суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно відмовив у призначенні пенсії позивачу.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вважаючи, що станом на 01 червня 2016 року її вислуга років, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII (який набрав чинності 15.07.2015 р.), становить 22 роки 09 місяців та 25 днів, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 14 років 08 місяців та 12 днів, позивач звернулася до Тернопільського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі вказаної вище статті.

Тернопільське ОУПФУ відмовило їй в цьому, мотивуючи тим, що підстав для призначення їй пенсії немає.

Аналізуючи законність рішення відповідача, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Згідно частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Згідно довідки № 11/426, виданої 06.07.2016 р. прокуратурою Тернопільської області, ОСОБА_2 працює в органах прокуратури Тернопільської області з 30.04.1996 р., а на посаді начальника відділу інформаційних технологій прокуратури області з 14.04.2016 р. по даний час.

Згідно записів трудової книжки серії ВУ № 764280 ОСОБА_2 з 05.04.1993 р. по 29.12.1995 р. працювала на посадах спеціаліста (провідного спеціаліста) в Тернопільському обласному управлінні соціального захисту населення; з 02.01.1996 р. по 29.04.1996 р. провідного інженера обчислювального центру.

30.04.1996 року вона була призначена на посаду старшого помічника прокурора області з питань інформатики та компютезизації.

31.08.1998 року була переведена на посаду головного спеціаліста з питань інформатики та компютеризації.

20.05.1999 року була переведена на посаду головного спеціаліста з питань інформатики та компютеризації прокуратури області.

У період з 19.09.2001 року по 29.10.2012 року перебувала на посадах помічника, старшого помічника та старшого прокурора прокуратури м.Тернополя.

30.10.2012 року переведена на посаду начальника відділу інформатизації прокуратури області, а 14.04.2016 року на посаду начальника відділу інформаційних технологій, де й працює по даний час.

Вищу юридичну освіту позивач здобула екстерном у листопаді 2000 року.

Враховуючи вищенаведене, позивач на час звернення за призначенням пенсії мала стаж роботи на посадах прокурорів 11 років 1 місяць 10 днів, а загальна вислуга років 15 років 6 місяців 6 днів, при тому, що вона не має стажу навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Вказане не дає їй права на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII, тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні її позову.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2017 року в адміністративній справі № 607/7403/16-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Ухвала в повному обсязі складена 28 квітня 2017 року.