Справа № 552/1542/17
Суддя: Турченко Т. В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1542/17
Провадження № 2-а/552/85/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2017 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі - Павленко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов»язання відповідача вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

20 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов»язання відповідача вчинити певні дії, мотивуючи свій позов тим, що двома розпорядженнями (за однаковими номерами, одного й того ж дня) ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за №№180112 від 25.01.2017 року йому призначено 11.02.2016 року на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання перераховано (у зв»язку з підвищенням заробітку) в розмірі 84% від заробітної плати, вказаної в довідці Апеляційного суду Полтавської області за №06-29/439/16 від 01.12.2016 року. При цьому перерахунок згідно одного розпорядження був проведений з 01 січня 2017 року (на період з 1 по 4 січня 2017 року), а згідно другого розпорядження перерахунок проведений з 05 січня 2017 року. Вважаючи в обох випадках розмір перерахування грошового утримання 84% від заробітку неправильним, 02.03.2017 року він письмово звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок такого утримання в розмірі 90% від заробітку. Рішенням начальника управління ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області ОСОБА_3, викладеного в листі від 16.03.2017 року за №155/Т-17, №156/Т-17/2 в задоволенні його прохання відмовлено і перерахунок в запропонованому ним розмірі не проведено. До підстав для відмови віднесено те, що його стаж роботи на посаді судді складає 22 роки, що й відповідає грошовому утриманню в розмірі 84% від заробітку. Таке рішення відповідача вважає неправильним, а мотиви відмови в задоволенні його прохання неспроможними. Тому звернувся в суд за захистом своїх порушених прав. Просив суд дії ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про відмову, викладену в листі від 16.03.2017 року за №155/Т-17, №156/Т-17/2, в проведенні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% від заробітної плати, вказаної в довідці Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 року за №06-29/439/16 визнати протиправними. Розпорядження ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за №180112 від 25.01.2017 року про проведення перерахунку ОСОБА_1 з 01.01.2017 року (з 01.01.2017 року по 04.01.2017 року) та з 05.01.2017 року щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 84% від заробітної плати, вказаної в довідці Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 року за №06-29/439/16 скасувати. Зобов»язати Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести ОСОБА_1 у зв»язку з підвищенням заробітної плати перерахунок щомісячного довічного грошового утримання: з 1 по 4 січня 2017 року в розмірі 90% від заробітної плати, вказаної в довідці Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 року за №06-29/439/16; з 5 січня 2017 року в розмірі 90% від заробітної плати, зазначеної в довідці Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 року за №06-29/439/16 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за рахунок бюджетних асигнувань сплачений за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 640 грн. Зобов»язати Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області з дня набрання чинності постанови подати звіт про виконання судового рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області ОСОБА_4 з позовом не згодна. Просила суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області ОСОБА_4, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився 25 лютого 1951 року в селі Малі-Будища Зіньківського району Полтавської області (а.с.8-9).

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 з 23 липня 1968 року розпочав свою трудову діяльність (а.с.11-17).

Відповідно до Постанови Верховної ОСОБА_5 України від 16.11.1993 року ОСОБА_1 було обрано суддею Полтавського обласного суду.

30 січня 2004 року Апеляційним судом Полтавської області видано наказ за №9-03/18 «Про призначення довічного грошового утримання» ОСОБА_1, вирішено судді судової палати у кримінальних справах виплачувати довічне грошове утримання належного суддям у разі виходу у відставку з 1 лютого 2004 року у розмірі 90% від заробітної плати судді. Право на довічне грошове утримання виникло 09.12.2003 року. Виплата пенсії, призначеної за Законом України «Про прокуратуру» припинено 31 січня 2004 року (а.с.25).

Згідно Постанови Верховної ОСОБА_5 України від 04.02.2016 року у зв»язку з поданням заяви про відставку було звільнено з посади судді апеляційного суду Полтавської області Тараненка Юпія Петровича.

Відповідно до наказу Апеляційного суду Полтавської області від 09.02.2016 року №07-09/11 було звільнено ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Полтавської області 10 лютого 2016 року у зв»язку з поданням заяви про відставку.

В судовому засіданні встановлено і дані обставини не заперечували сторони по справі, що після звільнення позивача 10.02.2016 року у відставку, відповідачем за рішенням Київського районного суду м.Полтави від 30.03.2016 року згідно положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було призначено грошове утримання до виплати в розмірі 90% від заробітної плати (а.с.28-36).

В червні 2016 року у зв»язку з підвищенням заробітної плати Пенсійним фондом самостійно було проведено перерахування грошового утримання з 08.06.2016 року в розмірі 90% від заробітної плати, тобто з врахуванням стажу роботи позивача більше 22 років, що відповідає вимогам закону. Призначення з 11.02.2016 року грошового утримання в розмірі 90% від заробітної плати та його перерахування з 08.06.2016 року в розмірі 90% від заробітної плати підтверджено листом Пенсійного фонду від 16.03.2017 року за №155/Т-17, 156/Т-17/2 та наданими відповідачем копіями розпоряджень Пенсійного фонду з цього приводу з зазначенням в них суми перерахунків, які відповідають 90% розміру заробітної плати (а.с.21-22).

Також судом встановлено, що двома розпорядженнями (за однаковими номерами, одного й того ж дня) ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за №№180112 від 25.01.2017 року ОСОБА_1 призначено 11.02.2016 року на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання перераховано (у зв»язку з підвищенням заробітку) в розмірі 84% від заробітної плати, вказаної в довідці Апеляційного суду Полтавської області за №06-29/439/16 від 01.12.2016 року. При цьому перерахунок згідно одного розпорядження був проведений з 01 січня 2017 року (на період з 1 по 4 січня 2017 року), а згідно другого розпорядження перерахунок проведений з 05 січня 2017 року. Вважаючи в обох випадках розмір перерахування грошового утримання 84% від заробітку неправильним, 02.03.2017 року позивач письмово звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок такого утримання в розмірі 90% від заробітку (а.с.18).

Рішенням начальника управління ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області ОСОБА_3, викладеного в листі від 16.03.2017 року за №155/Т-17, №156/Т-17/2 в задоволенні вимоги ОСОБА_1 було відмовлено і перерахунок в запропонованому ним розмірі не проведено. До підстав для відмови віднесено те, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 22 роки, що й відповідає грошовому утриманню в розмірі 84% від заробітку (а.с.19-20).

Таке рішення відповідача ОСОБА_1 вважає неправильним, а мотиви відмови в задоволенні його прохання неспроможними. Тому звернувся в суд за захистом своїх порушених прав.

Суд вважає, що права позивача є порушеними та такими, що підлягають судовому захисту, а позов задоволенню.

Так, судом встановлено і дані обставини підтверджуються постановою Київського районного суду м.Полтави від 30.03.2016 року, яка на даний час набрала законної сили, що позивач ОСОБА_1 суддя у відставці, має стаж роботи суддею 22 років 2 місяці 10 днів, що підтверджується копією трудової книжки та розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.26).

Наказом № 9-03/18 від 30.01.2004 року апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1 призначалось та виплачувалось довічне грошове утримання належного суддям у разі виходу у відставку з 01.02.2004 року у розмірі 90% від заробітної плати судді.

28 травня 2015 року позивач подав заяву до Верховної ОСОБА_5 України про звільнення з посади судді апеляційного суду Полтавської області у відставку відповідно до п.9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

03.12.2015 року Вища рада юстиції прийняла рішення ,,Про внесення подання до Верховної ОСОБА_5 України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Полтавської області у зв'язку із поданням заяви про відставку".

Постановою Верховної ОСОБА_5 України від 04.02.2016 року №997-VІІІ ,,Про звільнення суддів" відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України позивач звільнений з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом апеляційного суду Полтавської області №07-09/11від 09.02.2016 року ОСОБА_1 звільнений з посади судді апеляційного суду Полтавської області 10.02.2016 року у зв»язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями статті 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення статті 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст.13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004).

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

У рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року №4-рп/2007 зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з частиною 3 статті 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню

незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Що узгоджується і з міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з пункту 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC (2010)12): «Оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (04 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною ОСОБА_5 України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 15-го пленарного засідання Економічної та ОСОБА_6 ООН «Процедури ефективного здійснення основних принципів незалежності судових органів».

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Зі змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Починаючи з 1992 року Україна понад 20 років на конституційному (пункти 2, 9 частини 5 статті 126 Конституції України) та законодавчому (статті 43 Закону України № 2862-ХII від 15.12.1992 року «Про статут суддів», статті 138 Закону України від 07.07.2010 року № 2453 VI «Про судоустрій і статус суддів» та статті 141 цього Закону, у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Частинами 1-3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон ,,Про судоустрій і статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12, ,,оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

З урахуванням викладеного, суд погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків, оскільки право на довічне грошове утримання у такому розмірі у позивача виникло 9 грудня 2003 року та позивач отримував довічне грошове утримання у розмірі 90% , а будь-які обмеження передбачених частиною 3 статті 138 Закону України ,,Про судоустрій і статус суддів" в редакції до 08.07.2011 року розмірів щомісячного грошового утримання рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3рп/2013 визнанні неконституційними.

Частиною 3 ст.138 Закону України ,,Про судоустрій і статус суддів" в редакції до 08.07.2011 року передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За

кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, такі обмеження суперечать положенням Європейської хартії про закон ,,Про судоустрій і статус суддів" від 10 липня 1998 року та принципам верховенства права.

Відповідно до ч.6 ст.9 КАС України якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_5 України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Ч. 1 ст. 94 КАС України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про відновлення виплати пенсії судом задовольняються, то підлягає стягненню з ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за рахунок бюджетних асигнувань сплачений за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 640 грн.

У відповідності до положень статті 267 КАС України суд у разі задоволення позову має право встановити судовий контроль щодо виконання ухваленого рішення, зобов»язавши Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області з дня набрання чинності постанови подати звіт про виконання судового рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4-14, 94, 158-163, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Дії ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про відмову, викладену в листі від 16.03.2017 року за №155/Т-17, №156/Т-17/2, в проведенні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% від заробітної плати, вказаної в довідці Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 року за №06-29/439/16 визнати протиправними.

Розпорядження ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за №180112 від 25.01.2017 року про проведення перерахунку ОСОБА_1 з 01.01.2017 року (з 01.01.2017 року по 04.01.2017 року) та з 05.01.2017 року щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 84% від заробітної плати, вказаної в довідці Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 року за №06-29/439/16 скасувати.

Зобов»язати Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести ОСОБА_1 у зв»язку з підвищенням заробітної плати перерахунок щомісячного довічного грошового утримання: з 1 по 4 січня 2017 року в розмірі 90% від заробітної плати, вказаної в довідці Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 року за №06-29/439/16; з 5 січня 2017 року в розмірі 90% від заробітної плати, зазначеної в довідці Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 року за №06-29/439/16 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за рахунок бюджетних асигнувань сплачений за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 640 грн.

Зобов»язати Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області з дня набрання чинності постанови подати звіт про виконання судового рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Т.В.Турченко