Справа № 826/7014/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2017 року № 826/7014/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор»
до третя особаЦентрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві
про повернення зайво перерахованих коштів у сумі 459 260,09 грн.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України повернути позивачу зайво перераховані кошти за платіжним дорученням №1054 від 15.02.2016 у сумі 459 260,09 грн.

Під час судового розгляду справи Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва замінено на його правонаступника - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказано, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» на рахунок Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва, згідно з платіжним дорученням №1054 від 15.02.2016, перераховано збір на обов'язкове державне пенсійне страхування за ставкою 1% у сумі 984 570,40 грн. внаслідок підготовки всіх необхідних документів для оформлення права власності на об'єкти купівлі-продажу нерухомого майна в кількості 24 об'єктів. У той же час, під час оформлення правочинів з купівлі-продажу вказаних об'єктів виявлено, що один з них - цілісно-майновий комплекс Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоростківський цукровий завод» - перебував під арештом, а тому укладення договору купівлі-продажу щодо вказаного об'єкту не відбулося, а сплачений збір у розмірі 459 269,09 грн. є надмірно сплаченим та підлягає поверненню.

Під час судового розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на відсутність підстав в Управління для повернення заявлених у позовній заяві грошових коштів.

Третя особа у судове засідання явку свого представника не забезпечила, надавши, при цьому, через канцелярію суду письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, в яких зазначено, що повернення коштів можливе лише за умови надання відповідному органу Казначейства ряду документів, а саме: заяви платника, подання Управління Пенсійного фонду, платіжних доручень, які підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету. У даному випадку, за твердженням третьої особи, Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача. Також, у вказаних поясненнях заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

З огляду на викладене, судом ухвалено про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії платіжного доручення від 15.02.2016 №1054, товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» на рахунок УК у Печерському районі міста Києва №0007 сплачено грошові кошти у розмірі 984 570,40 грн. У призначені платежу вказано « 1% збір з операцій купівлі-продажу нерух. майна - 24 об'єкти, код бюджетної класифікації: 22012600».

Надалі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» звернулось до начальника Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва із заявою від 24.02.2016, в якій просив:

а) змінити призначення платежу (платіжне доручення №1054 ТОВ «Компанія «Галичина Цукор» від 15.02.2016) з « 1% збір з операцій купівлі-продажу нерухомого майна - 24 об'єкти, код бюджетної класифікації: 22012600» на вірне - « 1% збір з операцій купівлі-продажу нерухомого майна - 23 об'єкти, код бюджетної класифікації: 24140500»;

б) повернути надлишково сплачені грошові кошти в розмірі 459 260,08 грн. у зв'язку з тим, що укладення договору купівлі-продажу двадцять четвертого об'єкту нерухомого майна відмінилось.

За результатами розгляду даної заяви Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва листом від 01.03.2016 №3572/02 повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» про те, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією відносно прав власності на нерухоме майно, відтак, управлінню не достатньо лише вимоги товариства на повернення коштів та копії платіжного доручення про сплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Внаслідок вказаного, управлінням запропоновано позивачу звернутись до суду для повернення коштів у розмірі 459 260,08 грн. збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема, є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна (п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»).

У силу п. 10 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, ставка збору на обов'язкове державне пенсійне страхування становить 1 відсоток від об'єкта оподаткування, визначеного пунктом 8 статті 2 цього Закону.

За твердженнями позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» внаслідок підготовки всіх необхідних документів для оформлення права власності на об'єкти купівлі-продажу нерухомого майна в кількості 24 об'єктів перераховано збір на обов'язкове державне пенсійне страхування за ставкою 1% у сумі 984 570,40 грн. Проте, під час оформлення правочинів з купівлі-продажу вказаних об'єктів виявлено, що один з них - цілісно-майновий комплекс Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоростківський цукровий завод» - перебував під арештом, а тому укладення договору купівлі-продажу щодо вказаного об'єкту не відбулося, а сплачений збір у розмірі 459 269,09 грн. (1% від вартості вказаного об'єкту) є надмірно сплаченим та підлягає поверненню.

Так, нормативно-правовим актом, який визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі), є Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (надалі - Порядок №787).

Приписами п. 3 розділу І Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до п. 5 Порядку розділу І №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання складається органом, який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання надається платником до органу Казначейства разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (п. 8 розділу І Порядку №787).

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що передумовою для повернення надміру сплачених до бюджету грошових коштів є направлення органом, який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, яким у даному разі є Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва (його правонаступник - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві), до органу Казначейства відповідного подання, який і здійснює безпосередню виплату таких коштів.

У той же час, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва або його правонаступник - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві - не направляли такого подання до органу Казначейства, який і здійснює виплату надміру сплачених грошових коштів, а тому законодавчі підстави для зобов'язання Управління Пенсійного фонду України повернути позивачу зайво перераховані кошти за платіжним дорученням №1054 від 15.02.2016 у сумі 459 260,09 грн. відсутні.

Разом з тим, суд звертає увагу на таке.

З наявних у матеріалах справи копій договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 15.02.2016 вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» придбано у Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 23 об'єкти нерухомого майна за загальною вартістю 52 531 031,24 грн., відтак, за наслідками придбання позивачем таких об'єктів розмір збору на обов'язкове державне пенсійне страхування становить 525 310,31 грн.

Натомість, як було зазначено вище, Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор», згідно з платіжним дорученням від 15.02.2016 №1054, на рахунок УК у Печерському районі міста Києва №0007 сплачено грошові кошти у розмірі 984 570,40 грн. в якості збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відтак, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, вбачається переплата позивачем збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 459 260,09 грн.

Щодо тверджень Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва, викладених у листі від 01.03.2016 №3572/02, про те, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією відносно прав власності на нерухоме майно, суд зазначає про таке.

Відсутність можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання особами об'єктів нерухомого майна, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Зокрема, згідно з пунктами 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява № 29979/04, у якому проаналізовано поняття «належне урядування».

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38) (http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-107088).

Оскільки саме держава не виконала свій обов'язок запровадити внутрішню процедуру встановлення придбання особами нерухомого майна, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Таким чином, суд, керуючись положеннями ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, дійшов до висновку про необхідність зобов'язання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» від 24.02.2016 в частині повернення надлишково сплачених грошових коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» від 24.02.2016 в частині повернення надлишково сплачених грошових коштів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур