Справа № 826/2941/16
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2941/16 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД", Державної фіскальної служби України та Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2017 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа: Міністерство фінансів України про визнання незаконними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа: Міністерство фінансів України, в якому просило: рішення (лист) ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.08.2015 р. вих. № 14848/10/26-55-15-02 визнати незаконним та скасувати; рішення ГУ ДФС у м. Києві від 16.10.2015 р. вих. № 15728/10/26-15-15-03-11 визнати незаконним та скасувати; рішення (лист) ДФС України від 21.12.2015 р. № 27343/6/99-99-15-02-01-15 визнати незаконним та скасувати; зобов'язати ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві включити відомості з поданої ТОВ «Нікея-ЛТД» податкової декларації з податку на прибуток підприємств, додатків та доповнень до неї за податковий період календарне півріччя перше півріччя 2015 р. до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних фіскальної служби України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2017 р. адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення-повідомлення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.08.2015 р. вих. № 14848/10/26-55-15-02; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у м.Києві від 16.10.2015 р. вих. № 15728/10/26-15-15-03-11; визнано протиправним та скасовано рішення ДФС України від 21.12.2015 р. № 27343/6/99-99-15-02-01-15; вважати поданою та зареєстрованою податкову декларацію з податку на прибуток підприємств, додатків та доповнень до неї за податковий період перше півріччя 2015 р., подану ТОВ «Нікея-ЛТД» до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві днем її фактичного отримання інспекцією, а саме: 10 серпня 2015 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ТОВ "Нікея-ЛТД", ДФС України та ДПІ ГУ ДФС у м. Києві, кожен окремо, подали апеляційні скарги.

ТОВ "Нікея-ЛТД" в своїй апеляційній скарзі просить суд постанову суду першої інстанції скасувати і постановити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову повністю.

ДФС України та ДПІ ГУ ДФС у м. Києві в своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

ДПІ ГУ ДФС у м. Києві в своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 10.08.2015 р. ТОВ «Нікея-Лтд» подало до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за перше півріччя 2015 року, додаток ІД до рядка 03, додаток ІВ до рядка 06.4, додаток АМ до рядка 06.4.27 додатка ІВ до рядка 06.4, додаток ЗП до рядка 13 цієї податкової декларації та лист від 10.08.2015 р. вих. № 189 «Доповнення до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за звітний період календарне півріччя 2015 року (включно із додатками)».

14.09.2015 р. позивач одержав від ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві лист від 12.08.2015 р. вих. № 14848/10/26-55-15-02 «Про подання звітності з податку на прибуток» зі змісту якого вбачається, що подана позивачем податкову звітність з податку на додану вартість за І півріччя 2015 р. не визнано.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням, позивач звернувся із скаргою до Головного управління ДФС у м. Києві.

За результатами розгляду скарги позивача, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 16.10.2015 р. № 15728/10/26-15-15-03-11, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а письмове повідомлення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві - без змін.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 21.12.2015 р. № 24343/6/99-99-15-02-01-15, яким письмове повідомлення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві та рішення ГУ ДФС у м. Києві про результати розгляду скарги від 16.10.2015 р. № 15728/10/26-15-15-03-11 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

В подальшому, позивачем було подано скаргу до Міністерства фінансів України, яка була перенаправлена до Державної фіскальної служби України.

В свою чергу, Державна фіскальна служба України, розглянувши лист Міністерства фінансів України від 11.12.2015 р. № 31-11130-09-10/37919 (вх. ДФС від 16.12.2015 р. № 2338/4) щодо скарги ТОВ «Нікея-Лтд» на перегляд та скасування рішення контролюючого органу від 30.11.2015 р. № 312, надіслала позивачу лист від 31.12.2015 р. № 3531/4/99-99-15-02-01-13, яким повідомила, що за результатами розгляду аналогічної скарги ТОВ «Нікея-Лтд» було прийнято рішення від 21.12.2015 р. № 27343/6/99-99-15-02-01-15 та направлено платнику у встановленому порядку.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відмовляючи у прийнятті податкової звітності позивача, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки, перевіривши податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за податковий період: перше півріччя 2015 р. ТОВ «Нікея-Лтд», порушив заборону, передбачену п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України та надав оцінку відомостям, викладеним в податковій декларації, що має бути вчинено під час відповідної перевірки позивача, призначеної у відповідності до вимог Податкового кодексу України; висновки, викладені в рішеннях ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.08.2015 р. вих. № 14848/10/26-55-15-02, ГУ ДФС у м. Києві від 16.10.2015 р. вих. № 15728/10/26-15-15-03-11, ДФС України від 21.12.2015 р. № 27343/6/99-99-15-02-01-15 є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Колегія суддів не може повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, в силу положень п.п. 16.1.3, п. 16.1, ст. 16 ПК України платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Таким чином, своєчасне подання податкової декларації встановленої форми є одним із основних обов'язків платників податків, їх представників та податкових агентів.

Пунктом 48.1 ст. 48 ПК України визначено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями п. 46.5 ст. 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 48.3 ст. 48 ПК України визначено перелік обов'язкових реквізитів податкової декларації.

П. 48.3 ст. 48 ПК України передбачено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 ст. 46 цього Кодексу.

Особливості порядку прийняття або відмови в прийнятті декларації посадовими особами органу державної податкової служби наведені в п. 49.8 - 49.14 ст. 49 ПК України.

Згідно п. 49.8 ст. 49 ПК України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Імперативний характер наведеної норми означає, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених п. 49.3 ст. 49 ПК України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв'язку).

Як встановлено судом, позивачем 10.08.2015 було подано до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за перше півріччя 2015 року, додаток ІД до рядка 03, додаток ІВ до рядка 06.4, додаток АМ до рядка 06.4.27 додатка ІВ до рядка 06.4, додаток ЗП до рядка 13 цієї податкової декларації та лист від 10.08.2015 р. вих. № 189 «Доповнення до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за звітний період календарне півріччя 2015 року (включно із додатками)».

Підставою для невизнання податкової звітності стало те, що позивач всупереч п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України подав податкову звітність з податку на прибуток за І півріччя 2015 р., тоді як податковим періодом з податку на прибуток є 2015 рік.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Тобто, податковий орган, відмовляючи у прийнятті податкової звітності позивача, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки, перевіривши податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за податковий період: перше півріччя 2015 р. ТОВ «Нікея-Лтд», порушив заборону, передбачену п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України та надав оцінку відомостям, викладеним в податковій декларації, що має бути вчинено під час відповідної перевірки позивача, призначеної у відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Пунктом 49.13 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Колегія суддів також зауважує, що ГУ ДФС у м. Києві та ДФС було дотримано строків розгляду скарг позивача, передбачених п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що на Міністерство фінансів України не покладено, як на центральний орган виконавчої влади, обов'язок щодо формування та забезпечення реалізації державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізації податкової і митної політики, відповідно таким органом є Державна фіскальна служба України, а тому його рішення за результатом розгляду скарги є остаточним та може бути оскаржено лише в судовому порядку.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування: рішення-повідомлення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.08.2015 р. вих. № 14848/10/26-55-15-02; рішення ГУ ДФС у м. Києві від 16.10.2015 р. вих. № 15728/10/26-15-15-03-11; рішення ДФС України від 21.12.2015 р. № 27343/6/99-99-15-02-01-15; то колегія суддів звертає увагу на наступне.

До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято суб'єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

У зв'язку з тим, що рішення про результати розгляду скарг не є юридично значимими для позивача, оскільки не мають безпосереднього впливу на суб'єктивні його права та обов'язки шляхом позбавлення можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку, вони не породжують для нього настання будь-яких юридичних наслідків.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, зокрема, в ухвалі від 22.06.2015 у справі № 2а/0370/675/11, у постановах від 12.01.2015 у справі № 2а/0470/2350/11 та від 20.05.2015 року у справі № 2а-6970/12/1370.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо визначення суми содового збору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 названого Закону судовий збір справляється за подання апеляційних скарг на рішення суду в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, складала 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Положеннями ч. 1 зазначеної статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2016 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378,00 грн.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідно до положень ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції становить 1515,80 (1378 * 110%).

Враховуючи те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2017 року було відстрочено апелянтам (ДФС України та ДПІ ГУ ДФС у м. Києві), кожному окремо, сплату судового здору до винесення судового рішення, суд приходить до висновку про стягнення з апелянтів, вказаної вище суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД", Державної фіскальної служби України та Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у м. Києві - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2017 р. - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Вважати поданою та зареєстрованою податкову декларацію з податку на прибуток підприємств, додатків та доповнень до неї за податковий період перше півріччя 2015 р., подану ТОВ «Нікея-ЛТД» до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві днем її фактичного отримання інспекцією, а саме: 10 серпня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної фіскальної служби України до Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/220301106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1515 грн. (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) 80 коп.

Стягнути з Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у м. Києві до Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/220301106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1515 грн. (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) 80 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 18.04.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.