Справа № 161/13689/16-а,2-а/161/793/16
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 рокуЛьвів№ 876/2939/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря Андрушківа І. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2016 року у справі № 161/13689/16-а за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 3 батальйону управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 10 жовтня 2016 року серії ДР № 151920.

Позовні вимоги обґрунтовував посиланням на те, що відповідач протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн, оскільки він не вчиняв вказаного адміністративного правопорушення.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2016 року вказаний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки він користувався мобільним телефоном, тримаючи його у руці під час керування транспортним засобом, чим порушив пункт 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце його проведення, тому відповідно до частини першої статті 41 та частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 жовтня 2016 року інспектором роти № 3 батальйону управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 151920, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог частини другої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме - користування під час руху транспортного засобу засобом зв'язку, не обладнаним технічним пристроєм, що дозволяє вести перемови без допомоги рук, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425.00 грн.

Не погодившись із вказаною вище постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені під час розгляду справи докази не доводять факт використання ОСОБА_1 мобільного телефону під час руху транспортного засобу.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту «д» пункту 2.9. розділу 2 ПДР водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частиною другою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду справи судом першої інстанції та в апеляційній скарзі правомірність дій щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності управління доводило посиланням як на доказ на відеозапис з персонального нагрудного відеореєстратора інспектора роти № 3 батальйону управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2

Разом з тим доказів того, що під час керування транспортним засобом ОСОБА_1 користувався мобільним телефоном, тримаючи його у руках, вказаний відеозапис не містить. На ньому зафіксована розмова інспектора та позивача, яка відбулася після зупинки транспортного засобу, під час якої ОСОБА_1 заперечував факт використання ним мобільного телефону під час руху автомобіля.

Також, судом першої інстанції під час розгляду даної справи допитаний в якості свідка ОСОБА_3, який заперечив факт використання ОСОБА_1 мобільного телефону під час керування транспортним засобом.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами правомірності прийнятої ним постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 10 жовтня 2016 року серії ДР № 151920, висновок суду першої інстанції про скасування такої постанови є правомірним.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2016 року у справі № 161/13689/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлено 28 квітня 2017 року.