Справа № 744/51/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 744/51/17 Головуючий у 1-й інстанції: Смага С.М. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

13 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просила визнати відмову Новгород Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області, викладену в листі від 22.12.2016 року щодо відмови їй у зарахуванні страхового стажу та перерахунку пенсії протиправною; зобов'язати Новгород Сіверське об'єднане управління Пенсійного фонду України Чернігівської області зарахувати їй до страхового стажу наступні періоди її роботи на 0,5 ставки молодшою медичною сестрою Залізномостівського фельдшерсько акушерського пункту: з 14.12.2006 року по 24.02.2007 року; з 15.10.2007 року по 15.04.2008 року; з 15.10.2008 року по 17.04.2009 року; з 14.10.2009 року по 15.04.2010 року; з 20.10.2010 року по 15.04.2011 року, та здійснити перерахунок і виплату їй пенсії у зв'язку з цим з 29.08.2016 року; стягнути на її користь судові витрати.

Постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач в період з 03 листопада 2006 року по 30 грудня 2011 року працювала на повну ставку в зимовий період (жовтень-квітень) опалювачем в Залізномостівській ЗОШ І-ІІ ступенів. Також в період з 14 грудня 2006 року по теперішній час позивач постійно працювала на 0,5 ставки молодшою медичною сестрою Залізномостівського фельдшерського пункту Миколаївської сільської ради, Залізномостівського фельдшерського пункту КЛПЗ «Семенівська центральна районна лікарня», Залізномостівського фельдшерського пункту КЗ «Семенівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги». У вказаних установах позивач отримувала заробітну плату, з якої у неї утримувався та перераховувався у повному обсязі єдиний соціальний внесок. у літній період нею сплачувалися страхові внески вдвічі менші за мінімальний страховий внесок, а у зимовий період - у 1,5 рази більші за мінімальний страховий внесок. З 29 серпня 2016 року їй призначена пенсія, яка виплачується відповідачем. При призначенні пенсії відповідачем було розраховано страховий стаж позивача, який склав 28 років 06 місяців 25 днів.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що до страхового стажу не враховані наступні періоди її роботи на 0,5 ставки молодшою медичною сестрою Залізномостівського ФАПу: з 14.12.2006 року по 24.02.2007 року; з 15.10.2007 року по 15.04.2008 року; з 15.10.2008 року по 17.04.2009 року; з 14.10.2009 року по 15.04.2010 року; з 20.10.2010 року по 15.04.2011 року. Зазначені періоди її роботи в Залізномостівському ФАПі не враховані при призначенні пенсії, оскільки у вказаний період вона працювала також на повну ставку опалювача Залізномостівської ЗОШ, а система персоніфікованого обліку не може зараховувати до страхового стажу періоди більші, ніж 1 (один) місяць. А у позивача, на її думку, в цей період страховий стаж виходив по 1,5 місяці.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з вимогою зарахувати вищевказані періоди страхового стажу та у зв'язку з цим перерахувати її пенсію, починаючи з дати її призначення.

Проте відповідач свої листом від 22.12.2016 року за вих. № 93/03/П-11 відмовив їй у перерахунку пенсії, мотивуючи тим, що вказані періоди зараховані як повні місяці, у відповідності до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача, ОСОБА_2 звернулась з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відмова відповідача у зарахуванні страхового стажу та перерахунку пенсії позивачу є законною, у зв'язку з чим правові підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КЗпП працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці, укладаючи трудовий договір на одному або одночасно на кількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо іншого не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Це дозволяє працівникам, крім основного трудового договору, додатково укладати трудові договори (угоди) за сумісництвом.

Порядок і умови сумісництва визначені постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 р. № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» (далі - постанова № 245) та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці, Мін'юсту і Мінфіну України від 28.06.1993 р. № 43, зареєстрованим у Мін'юсті України 30.06.1993 р. за № 76 (далі - Положення № 43).

Так, відповідно до п. 1 Положення № 43 сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або в

Проте за будь-яких обставин одне місце роботи працівника має бути основним.

Якщо у працівника відсутнє основне місце роботи, то його не можна прийняти на роботу за сумісництвом.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Норма щодо оплати фактично виконаної роботи сумісників дублюється п. 2 постанови № 245, п. 5 Положення № 43 та ст. 19 Закону України «Про оплату праці».

Одержана за роботу за сумісництвом заробітна плата під час підрахунку середнього заробітку за основною роботою не враховується.

Об'єктом обкладення податком на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Згідно з пп. 164.2.1 ПК України, у такий дохід платника податку включають доходи у вигляді зарплати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Тож зарплату зовнішніх сумісників обкладають ПДФО на загальних підставах.

Під час нарахування доходів у формі зарплати базу оподаткування визначають як нараховану зарплату, зменшену на суму утриманого єдиного внеску, а також на суму податкової соціальної пільги (далі - ПСП) за її наявності (п. 164.6 ПК України).

На підставі пп. 169.2.1 ПКУ до нарахованого платнику податку місячного доходу у вигляді заробітної плати ПСП застосовується тільки за одним місцем його нарахування (виплати). При цьому для застосування ПСП не має значення, де виплачується зарплата: за основним місцем роботи чи за сумісництвом.

Що стосується єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, то відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі- Закон № 2464) його платниками є, зокрема, роботодавці, які використовують працю фізосіб на умовах трудового договору (контракту) і працівники, які працюють у них на умовах трудового договору. Отже, працівники-сумісники та їх роботодавці сплачують ССВ на загальних підставах.

Нараховують єдиний внесок на суму нарахованої зарплати за видами виплат, які включають основну й додаткову заробітну плати, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у т.ч. у натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону про оплату праці (ст. 7 Закону № 2464).

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено види державних пенсії, які призначаються за цим Законом, зокрема, трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За правилами п. «а» статті 3 цього Закону право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів,- за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення,характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058). Статтею 1 цього ж Закону поняття "страховий стаж" визначене як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За визначенням в статті 24 Закону № 1058 страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою,ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

За документами пенсійної справи ОСОБА_2 страховий стаж розраховано відповідно до статті 24 Закону № 1058 і становить 28 років 06 місяців 25 днів. При цьому стаж з 01.01.2004 року обчислений за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплачених щомісяця страхових внесків.

Таким,чином рішення Управління від 22.12.2016 року є законним і відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 18.04.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.