Справа № 607/1110/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 рокуЛьвівСправа№ 876/3806/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Гінди О.М., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР №580104 від 22 січня 2017 року; визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №580104 від 22 січня 2017 року про накладення на нього адміністративного штрафу в розмірі 425 грн. за порушення ч.2 ст.122 КУпАП.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2017 року позов задоволено частково. Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР №580104 від 22 січня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУПАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень скасовано. Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП провадженням закрито, у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що факт порушення ОСОБА_2 дорожнього руху, а саме: керування позивачем транспортним засобом, у якого не ввімкнені фари ближнього світла у період з 1 жовтня по 1 травня поза населеним пунктом, позивач не заперечував. Судом також помилково вказано, що інспектором патрульної поліції під час винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення не взято до уваги положення ст.33, 34, 35 КУпАП, оскільки згідно з ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч.2 ст.122 КУпАП, постанова складена на місці і негайно вручена позивачу, про що свідчить його підпис у постанові про адміністративне правопорушення. Апелянт також звертає увагу на те, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративні правопорушення. Крім того, ч. 1 ст. 247 КУпАП не передбачена така підстава, як закриття провадження у звязку із звільненням від адміністративної відповідальності через малозначність правопорушення. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду без змін, розглядати справу у його відсутності, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 січня 2017 року приблизно о 12 год. 45 хв. на автодорозі Львів-Тернопіль (123 км) позивач керував транспортним засобом «MERSEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1, у якого не ввімкнені фари в режимі ближнього світла з 01 жовтня по 01 травня поза населеним пунктом, чим порушив п.9.8 ПДР України.

За цим фактом ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП на підставі постанови у справі про адміністративне порушення серії АР №580104 від 22 січня 2017 року, складеної інспектором патрульної поліції батальйону УПП у м. Тернополі лейтенанта поліції ОСОБА_3, згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова справі про адміністративне порушення прийнята з порушенням КУпАП щодо форми та змісту, зокрема вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП. Крім того, враховуючи особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та те, що позивач притягується вперше, обставини, за яких було вчинено правопорушення, незначний характер цього правопорушення, суд першої інстанції визнав за можливе звільнити позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Ст.222 КУпАП передбачає, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Згідно з ч.2, 4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Ст.258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, постанова складена на місці і негайно вручена позивачу, про що свідчить його підпис у постанові про адміністративне правопорушення, а також оглянутий в суді апеляційної інстанції диск, який долучений до матеріалів справи відповідачем у суді першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що йому розяснено ст.268 КУпАП лише після складання постанови, оскільки такі спростовуються оглянутим диском.

Щодо суті самого порушення позивачем ОСОБА_2 дорожнього руху, колегія суддів виходить з такого.

Ч.2 ст.122 КУпАП передбачає, зокрема, що порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 22 січня 2017 року о 12 год. 45 хв. керував транспортним засобом «MERSEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1, у якого не ввімкнені фари в режимі ближнього світла з 01 жовтня по 01 травня поза населеним пунктом на автодорозі Львів-Тернопіль (123 км), чим порушив п.9.8 ПДР України.

Згідно із п. 9.8 «г» ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів.

З 01 жовтня по 01 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Оглянутим судом апеляційної інстанції диском стверджується, що у своїх поясненнях, наданих інспектору патрульної поліції батальйону УПП у м.Тернополі, зафіксованих на нагрудному відеореєстраторі поліцейського, позивач не заперечував того факту, що 22 січня 2017 року о 12 год. 45 хв. керував транспортним засобом «MERSEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1, у якого не ввімкнені фари в режимі ближнього світла з 01 жовтня по 01 травня поза населеним пунктом.

Разом з тим, позивач покликається на те, що за межами населеного пункту він керував транспортним засобом із включеними фарами ближнього світла і виключив їх після вїзду в м.Тернопіль, однак оглянутим диском, який представив відповідач у суд першої інстанції, такі твердження спростовуються.

Крім того, жодних доказів, які б свідчили про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, позивач не надав, а судом таких обставин не встановлено.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, проте вважав їх малозначними і, як наслідок, застосував положення ст.22 КУпАП, звільнивши порушника від відповідальності, обмежившись усним зауваженням та закрив провадження у справі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального права, виходячи з таких підстав.

Ч.2 ст.162 КАС України передбачає, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності чи закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ст.247 КУпАП не передбачена така підстава, як закриття провадження у зв'язку із звільненням від адміністративної відповідальності через малозначність порушення.

Постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції керувався ст.22 КУпАП, якою передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Разом з тим, суд не врахував, що у цій справі він не є органом, який уповноважений вирішувати справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки відповідно до ч.1 ст. 222 КУпАП органами уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП є органи Національної поліції.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції статті, відповідач діяв у межах його повноважень, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим відповідно до вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п.1, 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2017року у справі № 607/1110/17 скасувати, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: О.М. Гінда

ОСОБА_4