Справа № 461/1695/17
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/1695/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Кахнич С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Львова про скасування постанови,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції м. Львова, в якому просить поновити строк звернення до суду та скасувати постанову АА №229803 від 18.02.2017 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1.

В обґрунтування заявленого позову позивач покликається на те, що оскаржуваною постановою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП за завідомо неправдивий виклик поліції. Однак, оскаржувана постанова є необґрунтованою та незаконною, оскільки у такій не наведено жодних доказів, які б свідчили про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила з мотивів безпідставності. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як видно з постанови АА №229803 від 18.02.2017 року /а.с.4/, 18.02.2017р. близько 16.20 год. у м.Львові по вул.Цеховій, 3/10 ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонував на спецлінію «102» та повідомив, що його син ОСОБА_2 пересунув компютерний стіл в кімнаті, а також, що погрожує йому ножем, хоча цей факт не підтвердився.

Однак, суд вважає вказану постанову такою, що не відповідає вимогам закону (неправомірною), є необґрунтованою та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Остаточна оцінка поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дається в постанові по справі.

Постанова (рішення) по справі про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, при складанні якого необхідно враховувати встановлені законом вимоги до змісту і форми цього документа.

У відповідності до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У цьому процесуальному документі необхідно обґрунтовувати і мотивувати юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обгрунтованість постанови по справі повязана з повним, всебічним і обєктивним дослідженням обставин справи, привальним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до принципу презумпції невинності обовязок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.

Однак, як видно з оскаржуваної постанови, в такій інспектор УПП обмежився лише описом скоєного, на його думку, правопорушення без належної мотивації оцінки обставин, без зазначення будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Більше того, відповідач на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови надав суду відеозапис, посилання на який, як на доказ в постанові відсутнє, що підтверджує факт порушення вищенаведених положень при винесенні постанови. При цьому, з відеозапису видно, що ОСОБА_1 при спілкуванні з інспектором поліції переконливо наполягає на скоєнні по відношенню до нього правопорушення, що також ставить під сумнів оскаржувану постанову, зокрема в частині наявності умислу в діях ОСОБА_1

Відтак, суд не бере до уваги дані зазначені у постанові, оскільки при винесенні постанови не враховано заперечень позивача, не наведено жодних належних та достатніх доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не встановлено свідків події, та повно і всебічно не були дослідженні усі обставини справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Як встановлено судом, про наявність оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 28.02.2017 року, а тому строк звернення до суду пропущено з поважних причин та такий слід поновити.

Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірність постанови АА №229803 від 18.02.2017 року та вважає, що дану постанову слід скасувати, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.7-12,70,86,160-163,171-2 КАС України, суд -

вирішив:

Поновити строк звернення до суду.

Позов задоволити.

Скасувати постанову АА №229803 від 18.02.2017 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, - постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Стрельбицький В.В.