Справа № 826/236/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2017 року № 826/236/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В. розглянув у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - позивач) до фізичної особи ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 75000,00 грн.

Відповідною ухвалою суду, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відкрито скорочене провадження в адміністративній справі.

До суду повернувся поштовий конверт із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, з яких та довідки відділення поштового зв'язку із проставленою на ній датою, якою є 22.03.2017 року, вбачається, що копію вказаної ухвали відповідачу не вручено з незалежних від суду причин: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно з ч. 11 ст. 35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Протягом судового розгляду справи письмові заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування, або письмова заява про визнання позову від відповідача до суду не надійшли.

Оцінивши у порядку скороченого провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 18.06.2015 року №13963-17, яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.;

- від 18.06.2015 року №13964-17, яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн..

Вказані рішення на адресу відповідача направлено засобами поштового зв'язку, проте останньому не вручено з незалежних від контролюючого органу причин: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Зважаючи на несплату відповідачем визначеного контролюючим органом податкового зобов'язання, на підставі ст. 59 Податкового кодексу України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), позивачем винесена податкова вимога форми «Ф» від 04.11.2015 року №14517-23 на суму 50000,00 грн.

Податкову вимогу також направлено на адресу відповідача, однак ним не отримано з незалежних від позивача причин: «за закінченням встановленого строку зберігання».

В подальшому, а саме 26.06.2016 року позивачем прийнято ще одне податкове повідомлення-рішення №14487-13, яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. Рішення на адресу відповідача направлено засобами поштового зв'язку, проте останньому не вручено з незалежних від контролюючого органу причин: «за закінченням встановленого строку зберігання».

У ході судового розгляду справи належних доказів оскарження в адміністративному (досудовому) та/або судовому порядку перелічених податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги відповідачем суду не надано.

Отже, суд приходить до висновку, що сума податкового зобов'язання у розмірі 75000,00 грн., визначеного позивачем, є узгодженою, а тому вважається податковим боргом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 67 ПК України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Із 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №71-VIII, яким шляхом викладення у новій редакції ст. 267 ПК України введено новий податок з громадян України - транспортний податок.

Згідно з пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, який визначений відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України (у редакції, чинній на момент прийняття податкового повідомлення рішення).

Пунктом 267.4 ст. 267 ПК України визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Згідно з пп. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 ПК України, органи внутрішніх справ зобов'язані до 01 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості необхідні для розрахунку податку. З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця. Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Відповідно до пп. 267.6.1 п.267.6 ст. 267 ПК України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України, податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Сума визначеного транспортного податку, відповідно до пп.267.8.1 п. 267.8 ст.267 ПК України, фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як вже зазначено вище, податкові повідомлення-рішення, якими нараховано відповідачу суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 75000,00 грн., направлені відповідачу засобами поштового зв'язку, однак не вручені «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Суд ще раз зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем податкового зобов'язання з визначеного податку, як і не надано доказів оскарження останнім податкових повідомлень-рішень в адміністративному та/або судовому порядку.

В силу вимог пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом.

Статтею 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Вище вже зазначено, що позивачем на адресу відповідача була направлена податкова вимога, проте, також не вручена останньому з незалежних від позивача причин.

Таким чином, підсумовуючи викладене та зважаючи, що визначена контролюючим органом сума податкового зобов'язання з транспортного податку є узгодженою, а тому вважається податковим боргом, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 158-163, 167, 183-2, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) податковий борг зі сплати транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 75000,00 грн. (сімдесят п'ять тисяч гривень 00 копійок).

Постанову звернути до негайного виконання.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.. 254 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов