Справа № 754/216/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/216/17 Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська О.В.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Губської Л.В. та Оксененка О.М.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернулася до суду з адміністративним позовом до Лівобережної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення № 72-05 від 10.02.2016 року; зобов'язання здійснити виплату матеріального забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітності та пологам, згідно листка непрацездатності АГС № 849122 від 11.01.2016 року, у розмірі 11357, 69 грн.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 з 01.11.2012 року працювала в ТОВ "ОЛЛАМ+" на посаді соціального робітника по догляду, що підтверджується трудовою книжкою. Товариства, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, знаходиться у зоні проведення АТО, залишається юридичною особою, в стані припинення не перебуває, адресу місцезнаходження не змінювало, та на день настання страхового випадку є роботодавцем позивачки.

З 23.06.2014 року ОСОБА_2 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З 11 січня по 15 травня 2016 року позивачка перебувала на лікарняному у зв'язку з вагітністю та пологами, що підтверджується листком непрацездатності АГС № 849122.

23.12.2014 року позивач зареєструвала своє місце перебування у АДРЕСА_1, у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 "Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції", що підтверджується довідкою, в якій зазначена дата переміщення з тимчасово окупованої території - 22.11.2014 року.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Лівобережної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності із заявою про призначення допомоги по вагітності та пологам, відповідно до листка непрацездатності від 11.01.2016 року, виданого філією № 1 КНП "Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району м. Києва, що передбачена Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Але рішенням № 72-05 від 10.02.2016 року відповідач відмовив позивачці у нарахуванні та виплаті допомоги по вагітності та пологах, згідно листка непрацездатності, з посиланням на положення Порядку надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою правління Фонду від 26.12.2014 року № 37.

Вважаючи вказане рішення незаконним позивач звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується і колегія суддів.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" роботодавець зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

Частиною 1 статті 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України).

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров"я, за погодженням з Фондом.

Пунктом 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території), території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Його норми є спеціальними по відношенню до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", який регламентує загальний порядок отримання матеріального забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно із ч. 10 ст. 7 Закону внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.12.2014 року № 37 затверджено Порядок надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п. 2 Порядку матеріальне забезпечення надається особам, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції та отримувачам допомоги на поховання застрахованих осіб і які не реалізували свого права на отримання матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" та не можуть реалізувати своє право на отримання матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у зв'язку із переміщенням з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності згідно з цим Порядком надається в разі настання страхового випадку до моменту переміщення застрахованої особи: допомога по вагітності та пологах згідно з цим Порядком надається в разі настання страхового випадку до моменту переміщення застрахованої особи, а також в разі настання страхового випадку протягом 30 тижнів з дати переміщення застрахованої особи.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу допомоги по вагітності та пологах згідно листка непрацездатності АГС №849122, слугувало те, що страховий випадок настав 22.11.2014 року, а позивач звернулася до відповідача лише 11.01.2016 року, тобто через 60 тижнів після його настання.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачка була зареєстрована як переміщена особа 22.11.2014 року, натомість страховий випадок настав лише 11.01.2016 року, що унеможливлює звернення позивача протягом 30 тижнів до відповідача з відповідною заявою.

Крім того, враховуючи те, що на час проведення антитерористичної операції нормами Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та прикінцевими положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" регламентовано порядок виплати матеріального забезпечення у зв'язку з тимчасово втратою працездатності саме для тимчасово переміщених осіб, яким надано право отримати належні позивачці кошти за фактичним місцем проживання, перебування, як особі, яка внутрішньо переміщена з тимчасово окупованої території, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, вимога позивача про зобов'язання відповідача виплатити належні позивачці кошти згідно листка непрацездатності АГС № 849122, є обґрунтованою.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (далі - Порядок № 1266), розрахунковим періодом, для визначення допомоги по вагітності та пологах, є 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок.

Як зазначено вище, страховий випадок позивача настав 11.01.2016, а тому розрахунковим періодом для визначення позивачу допомоги по вагітності та пологах є 01.01.2015 по 31.12.2015.

Разом з тим, інформація про дохід позивача у зазначений період в матеріалах справи відсутня, розрахунок допомоги по вагітності та пологах у розмірі 11 357, 69 грн. не підтверджений позивачем належними доказами.

Таким чином, задоволення судом першої інстанції позовних вимог, шляхом зобов'язання відповідача виплатити допомогу у визначеному позивачем розмірі колегія суддів вважає передчасним, а тому у відповідності до статті п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, є підставою для зміни судового рішення.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з абзацу третього резолютивної частини судового рішення слів «у розмірі 11357, 69 грн.»

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції - зміні у третьому абзаці резолютивної частини; в інший частині залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 201, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року змінити виключивши з абзацу третього її резолютивної частини слова «у розмірі 11357, 69 грн.».

В іншій частині постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 25.04.2017 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Губська Л.В.

Оксененко О.М.