Справа № 815/4421/16    
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року м. Одеса Справа № 815/4421/16 Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванова Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси про визнання нечинною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з позовом до Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси (далі Приморський ВДВС, відповідач), в якому просить визнати нечинною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №46228899 від 03.03.2015 року, винесену державним виконавцем Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2

Свої позовні вимоги мотивує тим, що у липні 2016 р. позивачу стало відомо про накладення арешту на майно ОСОБА_1 на підставі виконавчого провадження № 46228899. Позивач звернулась до Приморського відділу ДВС м. Одеси та їй стало відомо, що за виконавчим листом № 522/9208/13-ц було відкрите виконавче провадження ще у Першому Приморському відділі ДВС ОМУЮ. До цього часу жодних постанов про відкриття виконавчого провадження № 46228899 позивач не отримувала. Таким чином, стало відомо, що вищевказаний виконавчий лист був поданий Кредитором до двух виконавчих служб Приморського та Суворовського районів. У відповідності до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Статтею 31 Закону визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Таким чином, законодавець передбачив такий порядок повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження стосовно нього для того, щоб той, з одного боку, напевно був обізнаний щодо існування виконавчого провадження та мав можливість скористатися своїм правом на добровільне виконання рішення суду без застосування для нього штрафних санкцій за невиконання, а з другого боку, щоб виконавча служба мала докази повідомлення сторін виконавчого провадження про існування виконавчого провадження. Системний аналіз вищенаведених статей свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитись, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з'ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії. Матеріали виконавчого провадження не містять доказів виконання державним виконавцем вимог Закону, що призвело до порушення прав позивача як боржника визначених ЗУ «Про виконавче провадження» та позбавило позивача скористатися правом на добровільне виконання рішення, так як наслідок спричинило незаконність дій державного виконавця направлених на примусове виконання рішення та стягнення з позивача виконавчого збору.

В судове засідання зявився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про день, час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є, зокрема районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.

Згідно ч.1, ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно п.1, ч. 2, ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до п. 1, ч. 1, ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси прийнято рішення від 26.06.2014 по справі №522/9208/13-ц, згідно якого позов Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений та зобов'язано стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МАРФІН БАНК» заборгованість за Кредитним договором №441/F від 23 травня 2008 року в розмірі 322573,49 дол. США (триста двадцять дві тисячі п'ятсот сімдесят три долари США та 49 центів), що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 25 березня 2013 року складає 2578329,91 грн. (два мільйони п'ятсот сімдесят вісім тисяч триста двадцять дев'ять гривень 91 копійка) та 151671,73 грн. (сто п'ятдесят одна тисяча шістсот сімдесят одна гривня та 73 копійки); судовий збір у сумі 1720 (одна тисяча сімсот двадцять).

05 січня 2015 року Приморським районним судом міста ОСОБА_2 було видано виконавчий лист № 522/9208/13-ц.

Від стягувача на адресу Приморського ВДВС 23.01.2015 року надійшла заява із даним виконавчим листом, щодо прийняття до примусового виконання останнього.

Старшим державним виконавцем Приморського ВДВС у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) 28.01.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як встановлено судом дану постанову позивач не отримував, та доказів, що це спростовують матеріали виконавчого провадження не містять.

В звязку з невиконанням боржником рішення, відповідно до вимог статті 27 Закону, державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 статті 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

03.03.2015 року державним виконавцем на підставі статті 28 Закону винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, яка також не отримувалась позивачем.

10.03.2015 року на адресу Приморського ВДВС надійшла заява від стягувача за вхідним №1697/08-40, в якій останній повідомляє, що у звязку з фінансовою кризою у стягувача відсутня можливість проведення авансування.

12.03.2015 року державним виконавцем враховуючи вказане, керуючись п. 4 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Згідно ч.5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про направлення на адресу позивача постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №46228899 від 28.01.2015 року саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення, так само матеріали виконавчого провадження не містять доказів отримання вказаної постанови позивачем.

Тобто відповідач в порушення ч.1, ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» не довів належним чином до позивача відомостей про відкриття виконавчого провадження, чим позбавив його права на добровільне виконання вказаної постанови.

Крім того суд звертає увагу на те, що з аналізу ст..28 Закону випливає, що виконавчий збір в розмірі 10 відсотків стягується лише від фактично стягненої суми або вартості майна боржника.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження встановлено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

В той же час відповідачем не вчинялися будь-які дії примусового характеру, направлені на виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси в примусовому порядку відповідно до Закону України Про виконавче провадження, не було накладено штраф за невиконання виконавчого листа.

Крім того доказів отримання позивачем оскаржуваної постанови матеріали справи також не містять.

Враховуючи, те що оскаржувана постанова відповідача про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню ВП 46228899 від 03.03.2015 була винесена на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №46228899 від 28.01.2015 року, то вона не може бути визнана правомірною, оскільки позивачу згідно матеріалів виконавчого провадження ВП №46228899 взагалі не було відомо про його відкриття, а тому позовні вимоги про визнання нечинною та скасування постанови відповідача від 03.03.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 273172,21 грн. за ВП №46228899 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій та бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи те, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, що є порушенням ч.1, ст..31 Закону України «Про виконавче провадження», також відсутні дані про примусове виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Аналогічну позицію висловив Верховний суд України у своєму рішенні від 06.07.2015 року по справі №6-785цс15.

Керуючись ч.2 ст..11, ст..ст. 158 - 163 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси задовольнити.

Визнати нечинною та скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору ВП №46228899 від 03.03.2015 року, винесену державним виконавцем Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2

Постанова набирає законної сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів після отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Е.А.Іванов