Справа № 2а-0370/3892/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Київ К/800/12686/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013

у справі № 2а-0370/3892/12 Волинського окружного адміністративного суду

за позовом Підприємства «Логос-Еко» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25.12.2012 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 11.09.2012: № та № .

У касаційній скарзі ОДПІ просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов`язання із податку на прибуток приватних підприємств, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 23.08.2012 № 3981/22-6/20147030. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми підпункту 3.1.1 пункту 3.1 ст. 3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР), пункту 3.1 ст. 3, пункту 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР): завищено валові витрати на загальну суму 373710,00 грн. у податковому обліку за 2-й, 3-й та 4-й квартали 2010 року та податковий кредит у загальній сумі 74742,11 грн. у податковому обліку за період із квітня по грудень 2010 року за наслідками нікчемних правочинів із поставки товарів від ТОВ «Медео-Захід», у результаті чого занижено ПДВ у загальній сумі 74742,11 грн. у податковому обліку за період із квітня по грудень 2010 року, податок на прибуток у сумі 93428,00 грн. у податковому обліку за 2-й, 3-й та 4-й квартали 2010 року.

Висновок про нікчемність правочинів позивача із ТОВ «Медео-Захід» контролюючим органом зроблено на підставі інформації, наведеній в актах позапланових виїзних перевірок ТОВ «Медео-Захід» від 20.01.2012 № 339/23-3/35594018, від 14.03.2012 № 46/23-3/35594018, від 18.04.2012 № 753/23-3/35594018, зокрема щодо відсутності у цього постачальника основних фондів, трудових ресурсів, необхідних для здійснення поставки, а також ознаками фіктивності його контрагентів по ланцюгу поставки, які не виконують свого податкового обов'язку.

За результатами перевірки відповідачем відносно позивача були прийняті податкові повідомлення-рішення: від 11.09.2012: № - про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 93428,00 грн. за основним платежем та на 23357,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 74742 грн. за основним платежем та на 18685,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу від ТОВ «Медео-Захід» товарів (автозапчастини) від імені цього постачальника на адресу позивача виписані видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач сформував валові витрати та податковий кредит за відповідні податкові періоди.

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за винятком деяких положень, у зв'язку з набранням чинності ПК України) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно підпункту 5.2.1 вказаної статті, включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього Закону № 334/94-ВР визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти адміністративного позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат та податкового кредиту, ОДПІ посилається на інформацію, встановлену у межах здійснення податкового контролю та наведену в актах перевірок ТОВ «Медео-Захід» від 20.01.2012 № 339/23-3/35594018, від 14.03.2012 № 46/23-3/35594018, від 18.04.2012 № 753/23-3/35594018, зокрема щодо відсутності у цього постачальника основних фондів, трудових ресурсів, необхідних для здійснення поставки, а також ознаками фіктивності його контрагентів по ланцюгу поставки, які не виконують свого податкового обов'язку.

Суд апеляційної інстанції на підставі оцінки доказів, приєднаних до справи, а саме: копій видаткових на податкових накладних, виписок по банківському рахунку, актів інвентаризації, якими підтверджено оприбуткування автозапчастин, доказів подальшої реалізації позивачем, придбаного ним у ТОВ «Медео-Захід» товару, на користь ТОВ «Петрол-Гарант», ТОВ «Аверта», ТОВ «Агро-Р», ПП «Західекспотранс» (зокрема, товарно-транспорті накладні) - за відсутності інших доводів та доказів з боку контролюючого органу, які б беззаперечно підтверджували безтоварність операції з поставки між позивачем та ТОВ «Медео-Захід», зробив юридично правильний висновок про недоведеність з боку ОДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, неправомірності зменшення у податковому обліку позивача з податку на прибуток та ПДВ сум валових витрат та податкового кредиту відповідно. Оцінка доказів судом апеляційної інстанції зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Вищенаведені норми Закону № 334/94-ВР та Закону № 168/97-ВР не ставлять у залежність право платника податку на валові витрати та податковий кредит від фактичної сплати сум податків до бюджету постачальниками товарів (послуг) по всьому ланцюгу поставки, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив ПДВ в ціні придбаних товарів (послуг), а реальність операцій з придбання ним товарів (послуг) у судовому процесі контролюючим органом не спростована. Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми витрат та/чи податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені. Будь-яких доводів з приводу того, що позивач був обізнаний зі станом виконання податкових зобов'язань постачальником товару ДПІ не наводить.

Доводи, наведені ОДПІ у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписВ.П. Юрченко