Справа № 522/7890/17
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/1486/17
Справа № 522/7890/17
ПОСТАНОВА

27 квітня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі

головуючого судді Домусчі Л.В.

за участю секретаря судового засідання Шевчик В.І.,

розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 27.04.2017 року звернувся до суду з позовом до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, за яким просив: примусово видворити з України громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; затримати громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців; допустити негайне виконання постанови суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.03.2017 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено в м. Одеса по вул. Преображенській, буд. 64, громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Перевіркою документів було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушив правила перебування іноземців в Україні - ухилився від виїзду з України після закінчення терміну перебування, чим порушив ч.1 ст. 203 КУпАП. У ході перевірки стало відомо, що громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 прибув до України з метою отримання статусу біженця. Державний кордон України перетинав легально через КП аеропорт «Одеса» по паспорту громадянина ОСОБА_1 для виїзду за кордон. Громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 звертався до Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні, проте рішенням ДМС від 30 липня 2015 року №465-15 йому було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Громадянин ОСОБА_2 подав до Одеського окружного адміністративного суду позов про визнання неправомірним та скасування вищевказаного рішення ДМС та зобовязання вчинити певні дії. Проте, Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року по справі № 815/5969/15 громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2 у задоволенні позову було відмовлено. Судове рішення набрало законної сили 29.12.2015 року. У подальшому, до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою щодо добровільного повернення громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 не звертався.

У звязку з порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося в порушенні правил перебування в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення строку перебування, по відношенню до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, було складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою від 24.03.2017 року про накладання адміністративного стягнення на громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Як наслідок, по відношенню до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження від 24.03.2017 року № 23, зобовязано його самостійно покинути територію України до 23 квітня 2017 року. Зазначене рішення громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 не виконав. На даний час громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, а також в нього відсутній документ на право проживання в Україні.

На підставі того, що відповідач порушує міграційне законодавство України, ухиляється від добровільного виїзду за межі України після закінчення терміну перебування, проживає в Україні без документів на право проживання в Україні, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, тому звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні обставини, викладені у позові, визнав та не заперечував той факт, що на теперішній час перебуває на території України без належних дозвільних документів. Позов визнав.

Дослідивши надані докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Судом встановлено, що 24.03.2017 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено в м. Одеса по вул. Преображенській, буд. 64 громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Перевіркою документів було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 порушив правила перебування іноземців в Україні - ухилився від виїзду з України після закінчення терміну перебування, чим порушив ч.1 ст. 203 КУпАП.

У ході перевірки було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 прибув до України з метою отримання статусу біженця. Державний кордон України перетинав легально через КП аеропорт «Одеса» по паспорту громадянина ОСОБА_1 для виїзду за кордон.

Громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 звертався до Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні. Рішенням ДМС від 30 липня 2015 року №465-15 громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки встановлено відсутність передбачених п.п.1,13 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", умов.

У подальшому, відповідач оскаржив дане рішення міграційної служби до Одеського окружного адміністративного суду, звернувшись з позовом про визнання неправомірним та скасування вищевказаного рішення ДМС та зобовязання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року по справі № 815/5969/15 громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2 у задоволенні позову було відмовлено. Судове рішення набрало законної сили 29.12.2015 року.

Судом за розглядом справи №815/5969/15 було також встановлено наступні обставини.

Зокрема, судом встановлено, що громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2 до матеріалів позовної заяви не було надано суду жодних належних доказів на підтвердження дійсно його особистого переслідування у м. Гвінеї (Конакрі) за ознаками віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Також встановлено, що термін дії реєстрації на території України у громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 скінчився 01.07.2012р., однак останній до Державної міграційної служби України із заявою щодо надання статусу біженця, або особи яка потребує додаткового захисту звернувся лише 03.12.2013р., тобто через 3 роки перебування на території України, та 1 рік 4 місяці перебування у статусі «нелегала».

Таким чином, на думку Одеського окружного адміністративного суду, громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 є мігрантом, а не біженцем, оскільки територію ОСОБА_1 залишив добровільно, прибув до України легально, на підставі студентської візи.

Відтак, з урахуванням вказаних обставин, Одеський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що оскаржуване Рішення №465-15 від 30.07.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, прийнято Державною міграційною службою України на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України, з використанням своїх повноважень обґрунтовано, та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 з відповідною заявою до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався.

У звязку з порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося в порушенні правил перебування в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення строку перебування, по відношенню до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Постановою від 24.03.2017 року про накладання адміністративного стягнення на громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн..

Як наслідок, по відношенню до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження від 24.03.2017 року № 23, зобовязано його самостійно покинути територію України до 23 квітня 2017 року. Зазначене рішення громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 не виконав.

Частиною 3 статті 3 розділу I Закону № 3773 передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону № 3773, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 статті 23 розділу III Закону № 3773, нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)…».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «…іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі…».

Відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статті 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», Постанови №1 Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 25.06.2009 року, ГУ ДМС України в Одеській області розглянуло всю належну інформацію, яка була доступна та переконані, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському чи принизливому поводженню з боку влади країни, куди він видворяється.

Частиною 2 статті 263 КУпАП передбачено, що осіб, які незаконно перетнули або зробили спробу незаконно перетнути державний кордон України, порушили порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, порушили прикордонний режим, режим в пунктах пропуску через державний кордон України або режимні правила у контрольних пунктах в'їзду - виїзду, вчинили злісну непокору законному розпорядженню або вимозі військовослужбовця чи працівника Державної прикордонної служби України або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також іноземців та осіб без громадянства, які порушили правила перебування в Україні або транзитного проїзду через територію України, може бути затримано на строк до трьох годин для складення протоколу, а в необхідних випадках для встановлення особи і з'ясування обставин правопорушення - до трьох діб з повідомленням про це письмово прокурора протягом двадцяти чотирьох годин з моменту затримання.

Згідно пункту 27 частини 1 статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:

стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення;

- стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України;

- затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Частиною 2 статті 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень:

1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації;

2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу;

3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 183-7 строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Відповідно до ч.1ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1ст. 71 КАС України), за згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, встановлені судом обставини, а саме: незаконність перебування на теперішній час на території України, відсутність у громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування свідчать про те, що останній порушив вимоги згаданого Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідач ухиляється від виїзду за межі України після закінчення терміну перебування, ухиляється від виконання рішення про примусове повернення в країну походження. Тому вимогу про видворення та затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про її задоволення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 256 КАС України, суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи, може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст. ст. 23-25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 18, 162, 183-7, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Затримати громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців.

Допустити негайне виконання постанови суду.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Приморського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів.

СУДДЯ: Домусчі Л.В.