Справа № 2а-5-1628/10
Суддя: Алєйніков В. О.
Дата ухвалення: 2010-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Центральний районний суд м. Миколаєва
Центральний районний суд м. Миколаєва
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2010 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі : головуючого - судді Алєйнікова В.О., при секретарі Луговенко К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого

комітету Миколаївської МІСЬКОЇ Ради,

Департаменту праці та соціального захисту населення

Центрального району міста Миколаєва

про

захист права на соціальне забезпечення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської МІСЬКОЇ Ради, Департаменту праці та соціального захисту населення Центрального району міста Миколаєва.

У своїй заяві позивач вказував, що є учасником бойових дій, через що відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право отримувати щорічно до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Проте, відповідач, починаючи з 2008 року, виплачував йому таку допомогу у меншому розмірі.

Посилаючись про порушення своїх прав, позивач просив стягнути з відповідача недоотриману у вказаний період суму разової грошової допомоги.

У судовому засіданні повивач позов підтримав та просив про стягнення на його користь разової грошової допомоги за 2008 -- 2010 роки.

Відповідач у судове засідання свого представника не надіслав, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, до суду надіслав заяву, у якій просив про розгляд справи за відсутності його представника. При цьому відповідач вважав позов таким, що не підлягає задоволенню. Вона посилалась про те. що. по-перше, розмір мінімальної пенсії за віком востаннє фактично встановлювався Постаї овою Верховної Ради України № 49/96 - ВР від 20 лютого 1996 року «Про порядок введення в дію статей 10, 33. 34 Закону України «Про оплату праці» тавстановлення мінімального розміру' пенсії за віком», якою, з урахуванням пункту 5 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» цей показник визначався у сумі 15 грн. Подальші ж нормативно-правові акти регулювали лише порядок підвищення трудових пенсій, через що не мають відношення до правовідносин, стороною яких є позивач. За такого розмір разової грошової допомоги позивача визначався Законами України «Про державний бюджет України» на відповідні роки, відповідно до вимог якого позивачеві проводились відповідні виплати.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України за такого справа розглянута в порядку письмового провадження.

Після перевірки матеріалів справи суд дійшов такого.

I........Матеріалами справи встановлено, що позивач є ветераном війни - учасником

бойових дій.

Частина 5 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачає, що у такому разі він має право отримувати щорічно до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Але при здійсненні відповідних виплат відповідач керувався не тільки згаданим Законом. Але й Законами України «Про державний бюджет» на відповідні роки, які передбачали здійснення виплат у меншому розмірі.

ІІ......Діючи у такий спосіб, відповідач вважав, що діє цілком законно та у повній

відповідності із вимогами діючого законодавства.

Але з таким у повній мірі погодитись неможливо за такого.

Так, порядок надання разової допомоги ветеранам війни протягом 2008 - 2010 років визначався /одночасно/:

1. Закон України № 3531-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що був прийнятий 22 жовтня 1993 року та введений в дію Постановою Верховної Ради України від 22 жовтня 1994 року, якою передбачалось, що він набуває чинності з 1 січня 1994 року

2. Законами України «Про державний бюджет України» на відповідний період.

Аналіз змісту згаданих законів вказує про те, що вони стосуються різних предметів регулювання /статусу громадян певної категорії - у першому випадку та встановлення доходів та видатків держави - у другому/ та вони по-різному регулюють порядок надання такої державної допомоги. Так. закон № 3531-XII у статті 12 містить норму щодо виплати щорічно до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком; Закони України «Про державний бюджет України» на відповідні роки містять вимоги про зупинення дії цієї норми або ж про здійснення виплат у меншому розмірі.

За такого для вирішення спору по даній справі суду необхідно визначитись, який з законів є пріоритетним та підлягає застосуванню у виниклих правовідносинах.

При вирішенні цього питання суд виходе з того, що згідно зі статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі, залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі щодо набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативно-правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одому. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщ інше не передбачене самим цим актом, автоматично скасовується одногіредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

1. Закон № 3531-XII був введений в дію Постановою Верховної Ради України від 22 жовтня 1994 року, якою передбачалось, що він набуває чинності з 1 січня 1994 року.

2. 28 грудня 2007 року був прийнятий Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набув чинності з 1 січня 2008 року.

Пункт 20 розділу II цього Закону передбачав повну зміну редакції частини 5 статті 12 Закону № 3531-XII та викладення норми цієї статті таким чином: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України». Відповідно до цієї норми 12 березня 2008 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 183, якою встановлювалось, що учасникам бойових дій слід виплачувати грошову допомогу у розмірі 310 грн.

Станом на 5 травня 2010 року - на час здійснення відповідної виплати позивачеві - згадана норма не змінювалась та не скасовувалась.

Отже, у 2008 році відповідач, сплативши позивачеві передбачені Постановою Кабінету Міністрів України суму, діяв правомірно та права позивача не порушував.

3. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення пункту 20 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано не конституційним, отже, воно не було чинним.

Протягом 2009 - 2010 років інші закони з питань надання разової грошової допомоги учасникам війни не приймались.

Отже, у 2009 - 2010 роках не питання регулювалось лише законом № 3531-XII, отже, протягом цього періоду позивач мав право отримати разову грошову допомогу у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Наведене свідчить, що протягом 2009 - 2010 років права позивача на соціальний захист відповідачем були порушені

Керуючись ст.ст. 9, 11, 158-163 КАСУ, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської МІСЬКОЇ Ради щодо відмови у перерахунку і виплаті ОСОБА_1 за 2009 - 2010 роки щорічно до 5 травня разової допомоги.

Зобовязати Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської МІСЬКОЇ Ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоплаченої за 2009 - 2010 роки щорічну до 5 травня разову грошову допомогу, виходячи з пяти визначених відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальних пенсій за віком, з урахуванням отриманих сум.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскарженою до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 10 днів.

СУДДЯ =АЛЄЙНІКОВ В.О.=