Справа № 825/306/17
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/306/17 Головуючий у 1-й інстанції:Падій В.В. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Кривохижій О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання недійсним запису, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу від 31.01.2017 № 25 о/с «По особовому складу», яким старшого сержанта поліції, поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції з 31.01.2017 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України); поновлення ОСОБА_2 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області; визнання недійсним запису № 11 у трудовій книжці ОСОБА_2, сформованого 31.01.2017; стягнення з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_2 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, в зв'язку з порушенням судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 19.02.2007 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 07.11.2015 № 3 о/с старшому сержанту міліції ОСОБА_2, відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», присвоєно звання старшого сержанта поліції та призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

23.12.2016 начальником Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Альохіна Е.В. видано наказ № 1503 «Про призначення та проведення службового розслідування», відповідно до якого призначено службове розслідування, на підставі листа прокуратури Чернігівської області від 22.12.2016, яким було повідомлено про факт документування вимагання та отримання незаконної грошової вигоди у розмірі 8000 гривень поліцейськими Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у рамках проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню, розпочатому 20.12.2016 за № 0000448 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

13.01.2017 слідчим відділом прокуратури Чернігівської області старшому сержанту поліції ОСОБА_6 та старшому сержанту поліції ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до ухвал Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.01.2017 ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відсторонено від займаних посад та обрано міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання кожному строком на два місяці.

За результатами проведеного службового розслідування, 23.01.2017 старшим інспектором з особливих доручень ВІОС УКЗ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Кудрею Д.Г. складено висновок службового розслідування.

На підставі висновку службового розслідування, 23.01.2017 начальником Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Альохіним Е.В. видано наказ № 135 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських Прилуцького відділу поліції», яким, зокрема, ОСОБА_2, за грубе порушення службової дисципліни, невиконання посадових обов'язків, вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби у поліції.

З вказаним наказом позивач ознайомився 30.01.2017.

В подальшому, наказом начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Альохіна Е.В. від 31.01.2017 № 25 о/с «По особовому складу» старшого сержанта поліції, поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції з 31.01.2017 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України)

Не погодившись з вищевказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятого ним рішення.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до ст.3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України а постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону № 580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону № 580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, з огляду на те, що на час звільнення позивача Дисциплінарний статут Національної поліції України не затверджений, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (надалі - Дисциплінарний статут) затверджений Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Цей Статут, відповідно до його преамбули, визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ наведені у ст.12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим серед яких є звільнення з органів внутрішніх справ.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання (ч.7 ст.13 Дисциплінарного статуту).

Порядок накладання дисциплінарних стягнень врегульовано ст. 14 Дисциплінарного статуту.

Вказаною нормою, зокрема передбачено, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як зазначалось вище, позивача було звільнено на підставі п.6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII.

Так, відповідно до п.6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З огляду на зазначені норми законодавства та встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при звільненні позивача зі служби в поліції відповідачем було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, заподіяну авторитету поліції, відношення позивача до вчиненого, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції, у зв'язку з чим вважає, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів поліції є законним та обґрунтованим, а оскаржувані накази прийняті відповідачем у межах власних повноважень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що твердження позивача про протиправність звільнення за відсутності обвинувального вироку суду є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII визначає як підставу звільнення поліцейського рішення суду, що набрало законної сили, щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Проте, оскільки позивач був звільнений саме за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII - за вчинення дисциплінарного проступку, а не за пунктом 10 цієї статті, тому відсутність вироку щодо позивача не впливає на законність його звільнення.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2017 року по справі № К/800/8808/17.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, наказ Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області від 31.01.2017 № 25 о/с «По особовому складу», яким старшого сержанта поліції, поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_2 було звільнено зі служби в поліції з 31.01.2017 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України та який просить скасувати позивач, є лише законною реалізацією наказу від 23.01.2017 № 135, протиправність якого не оскаржувалась позивачем та станом на момент розгляду даної справи є чинним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального та права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 27 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.