Справа № 826/27003/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2017 року № 826/27003/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Продфуд» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Продфуд» (надалі - позивач, ТОВ «Продфуд») з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі також - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

визнати протиправними дії ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті поданих ТОВ «Продфуд» звітної податкової декларації з податку на додану вартість з додатками за червень 2015 року від 17.07.2015 № та звітної податкової декларації з податку на додану вартість з додатками за липень 2015 року від 20.08.2015 №;

вважати прийнятими та зареєстрованими звітну податкову декларацію з податку на додану вартість з додатками за червень 2015 року від 17.07.2015 № та звітну податкову декларацію з податку на додану вартість з додатками за липень 2015 року від 20.08.2015 №, подані ТОВ «Продфуд».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що відповідачем протиправно не було прийнято подані товариством податкові декларації за червень, липень 2015 року, оскільки вони мали всі необхідні реквізити, наявність яких передбачена положеннями Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що податкові декларації з податку на додану вартість не можуть бути визнані податковою звітністю, оскільки заповнені з порушенням вимог, встановлених Податковим кодексом України, підприємством зазначені недостовірні дані, чим порушено вимоги ст.46 та ст.48 Податкового кодексу України.

З урахуванням положень частини четвертої статті 122 КАС України судом ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ТОВ «Продфуд» зареєстроване як юридична особа 03.02.2015 за №0028219, ідентифікаційний код 39616160, місцезнаходженням юридичної особи є: 03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд.54, офіс 504/3.

Позивачем сформовано та подано засобами електронного зв'язку до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року разом з доданим до неї додатком 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів».

Вказана декларація зареєстрована контролюючим органом за №, про що повідомлено позивача квитанцією №2.

Також, Позивачем сформовано та подано засобами електронного зв'язку до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року разом з доданим до неї додатком 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів». Вказана декларація зареєстрована контролюючим органом за №, про що повідомлено позивача квитанцією №2.

Однак, відповідачем сформовано рішення у формі повідомлень від 23.07.2015 № 19154/10/26-58-15-01-13 та від 21.08.2015 №218711/10/26-58-15-01-13 про те, що податкові декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року № та за липень 2015 року № подані з порушенням вимог пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України (не вірно вказані обов'язкові реквізити, передбачені п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України) та на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України не можуть бути прийняті як податкові. Запропоновано подати нову звітність з ПДВ за відповідний звітний період, оформлену належним чином.

Не погоджуючись із вказаними діями податкового органу позивачем подано скаргу до Головного управління ДФС у м. Києві на рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.07.2015 № 19154/10/26-58-15-01-13 щодо невизнання податкової звітності.

В свою чергу, Головним управлінням ДФС у м. Києві за результатами розгляду скарги прийнято рішення від 25.09.2015 №14770/10/26-15-15-01-09, яким залишено без змін рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.07.2015 № 19154/10/26-58-15-01-13, а скаргу ТОВ «Продфуд» - без задоволення.

Вважаючи відмову у прийнятті податкових декларацій з податку на додану вартість за червень, липень 2015 року з додатками необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі по тексту в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпунктами 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до положень пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Як передбачено пунктом 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 48.1 статті 48 Податкового кодексу України передбачено, що форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

При цьому, пунктом 48.2 статті 48 Податкового кодексу України визначено, що обов'язкові реквізити, це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Згідно із пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;

дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У запереченнях відповідач, обґрунтовуючи правомірність відмови у прийнятті податкової звітності у позивача, посилається саме на недотримання ним вимог абзаців 10-11 пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

При цьому, зазначена вимога щодо наявності в декларації підпису керівника платника податку кореспондується з наведеними вище приписами пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України. Водночас, підпис відповідальної за ведення бухгалтерського обліку особи, а відповідно й зазначення її ініціалів, прізвища та реєстраційного номера облікової картки, вимагається підпунктом 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 Податкового кодексу України і виключно в разі якщо керівник платника податку самостійно не веде бухгалтерський облік та подає податкову декларацію.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у разі, коли штатним розкладом не передбачено посаду головного бухгалтера, а ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації здійснюється безпосередньо керівником платника податку, то така податкова декларація повинна підписуватися двічі: у графі «керівник» та у графі «особа, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку» або «головний бухгалтер».

Між тим, як вбачається з поданих до матеріалів справи податкових декларацій з податку на додану вартість за червень та липень 2015 року, у вказаних деклараціях не зазначено індивідуальний податковий номер головного бухгалтера (особи, відповідальної за ведення бухгалтерського обліку), його прізвище та ініціали, а також відсутній підпис вказаної особи.

В свою чергу, позивачем до матеріалів справи не надано доказів хто перебуває на посаді головного бухгалтера ТОВ «Продфуд», або доказів чи передбачена у штатному розписі така посада на підприємстві як головний бухгалтер.

При цьому, як зазначено у статуті підприємства, зокрема, у пункті 13.6, векселі та інші грошові зобов'язання повинні мати підпис - директора Товариства, або осіб належним чином уповноважених на це дорученням, а також Головним бухгалтером (якщо така посада буде передбачена штатним розписом Товариства).

Крім того, позивачем не доведено та не надано належних доказів того, яка особа, відповідає за ведення бухгалтерського обліку у ТОВ «Продфуд», зокрема, не надано штатного розпису підприємства.

Позивач долучив до матеріалів справи лише копію наказу №1 від 03.02.2015 про призначення ОСОБА_1 на посаду директора ТОВ «Продфуд» з 03.02.2015 згідно протоколу Загальних зборів Учасників ТОВ «Продфуд». Проте з вказаного наказу не вбачається покладення на директора ОСОБА_1 обов'язку щодо ведення бухгалтерського обліку.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 є одночасно директором та особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку, що не спростовано позивачем. Відтак, суд вважає обґрунтованими зауваження контролюючого органу щодо подання позивачем податкових декларацій за червень, липень 2015 року з порушенням вимог пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

У свою чергу, відповідно до пункту 49.15 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Відповідно до положень 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Згідно з пунктом 49.12 статті 49 Податкового кодексу України, у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право:

- подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання;

- оскаржити рішення органу державної податкової служби у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

В даному випадку у вищезгаданих податкових деклараціях позивача відсутні ініціали, прізвище та реєстраційний номер облікової картки особи, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку, а також її підпису, що в силу положень пункту 48.3. та підпункту 48.5.1 Податкового кодексу України, є одним з обов'язкових реквізитів декларації та має бути наявним у податковій декларації. У той же час, як встановлено під час розгляду справи, підпис вказаної особи у декларації відсутній, а відтак в силу положень пункту 48.2 статті 48 Податкового кодексу України декларація втрачає юридичний статус податкової декларації та в силу положень пункту 48.7 цієї статті не вважається податковою декларацією.

Надані позивачем матеріали та наведені ним твердження не спростовують наведене та не доводять зворотного.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку обов'язок щодо доказування правомірності вчинених дій відповідач виконав.

Натомість, твердження позивача в ході судового розгляду справи не знайшли свого належного правового обґрунтування та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України.

Системно проаналізувавши норми законодавства та надавши оцінку наявним доказам у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур