Справа № 804/413/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2017 р.Справа №804/413/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників: позивача відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» до Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
18 січня 2016 року засобами поштового звязку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії з проведення камеральної перевірки 14.12.2015, оформленої актом про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету;
За результатами автоматизованого розподілу адміністративну справу №804/413/16 передано на розгляд судді Павловському Д.П.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року відкрито провадження у справі №804/413/16.
У звязку із перебуванням судді Павловського Д.П. у відпустці по догляду за дитиною, на підставі розпорядження від 1 лютого 2017 року №404д здійснено повторний автоматизований розподіл справи №804/413/16 та передано останню на розгляд судді Верба І.О., про що складений протокол від 1 лютого 2017 року.
Оскільки провадження у справі відкрито, суддя Верба І.О. прийняла справу до свого провадження ухвалою від 03.02.2017 року.
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- податкова інспекція не мала законних підстав для проведення камеральної перевірки, оскільки минули строки для її проведення, так, відповідно до пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних;
- фактично була проведена не камеральна перевірка (яка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення), а документальна перевірка, оскільки було використано рішення суду, таким чином, фактично була проведена документальна перевірка з порушенням порядку її проведення. Через це перевірка була проведена незаконно і тому дії відповідача з її проведення є протиправними, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню;
- на момент винесення акту про результати камеральної перевірки своєчасності узгоджених податкових зобовязань до бюджету від 14.12.2015 № 2991/370/04-03- 10/, ще не був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, однак винесені оскаржувані рішення були вже під час дії мораторію, тому вказані податкові зобовязання підпадають під дію мораторію, в підтвердження чого надав копії судових рішень;
- умовами будь якої юридичної відповідальності є наявність діяння (дії або бездіяльності) субєкта такої відповідальності. Крім того відповідальність ґрунтується на обєктивної стороні правопорушення, складовою якої є вина у вигляді умислу або необережності. Тобто вина є обовязковою складовою вчиненого правопорушення. Позивач не може нести додаткову відповідальність за несвоєчасну сплату податків оскільки обєктивно не мало змоги виконувати зобовязання своєчасно через наявність арешту всіх рахунків підприємства в рамках зведених виконавчих проваджень накладених органами Виконавчої служби України. В підтвердження надано копії постанов про арешт коштів ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ»;
- позивач сплачував податок на землю наступним чином: за жовтень 2014 року квитанцією від 14.11.2014 року 505,20 грн.; за листопад 2014 року квитанцією від 04.12.2014 року 505,20 грн.; за грудень 2014 року квитанцією від 15.01.2015 року 505,20 грн.; за січень 2015 року квитанцією від 06.02.2015 року 505,20 грн., 125,79 грн.; за лютий 2015 року квитанцією від 26.03.2015 року 631 грн.; за березень 2015 року квитанцією від 09.04.2015 року 631 грн.; за квітень 2015 року квитанцією від 05.05.2015 року 631 грн.; за травень 2015 квитанцією від 03.06.2015 року 631 грн.; за червень 2015 року квитанцією від 08.07.2015 року 631 грн.; за липень 2015 року квитанцією від 26.08.2015 року 631 грн.; за серпень 2015 року квитанцією від 30.09.2015 року 630,99 грн. Таким чином, сплата податку на землю проводилась у строки передбачені законодавством, тому нарахування штрафних санкцій є протиправними.
- позивач намагався сплатити орендну плату за землю, але у звязку з арештованими рахунками та відсутніми коштами на рахунках відповідні платежі не були здійснені: за червень 2013 року платіжним дорученням №572 від 29 липня 2013 року - 100602,43 грн.; за вересень 2015 року платіжне доручення від 30.10.2015 року № 59; за жовтень 2015 року платіжне доручення від 30.11.2015 року № 64; за березень 2015 року платіжне доручення від 30.04.2015 року №4; за липень 2015 року платіжне доручення від 29.08.2013 року №571.
Відповідач проти позову заперечив, зазначивши наступне:
- посилання позивача на порушення 30 денного терміну проведення камеральної перевірки є помилковим, оскільки норма, на яку посилається позивач встановлює термін проведення перевірки для декларації з ПДВ, в заявленому спорі перевірені податкові декларації по платі за землю, крім того, акт складено на предмет перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету відповідно до статті 126 Податкового кодексу України;
- платник податків в порушення пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України допустив порушення строку сплати самостійно узгоджених грошових зобовязань, про що складено відповідний акт;
- норми щодо дії мораторію під час процедури банкрутство не мають застосовуватись, оскільки мораторій стосується зобовязань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію, в акті перевірки йдеться про зобовязання, які погашені до моменту порушення провадження у справі про банкрутство.
В судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.
Судом встановлено, що найменування сторін у справі було змінено, а саме позивач має нове найменування - Публічне акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль», та відповідач був перейменований, нове найменування Камянська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Судом неодноразово зупинялось провадження з метою витребування додаткових доказів по справі.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі підпункту 20.1.4. пункту 20 статті 20 Податкового кодексу України відповідачем в приміщенні податкової інспекції проведено камеральну перевірку платника плати за землю ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» з питань своєчасності сплати:
- земельного податку по термінам сплати: 30.01.2015 року за грудень 2014 року, з 02.03.2015 року по 30.11.2015 року за січень-жовтень 2015 року;
- орендної плати за земельні ділянки по термінам сплати 30.07.2013 року за червень 2013 року, 30.08.2013 року за липень 2013 (по рішенням суду по розстроченим сумам боргу), 30.04.2015 року за березень 2015 року.
За результатами перевірки 14.12.2016 року складений акт про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету №2991/370/04-03-15-04-10/00130820 (а.с.9-13).
Актом перевірки встановлені порушення граничних термінів сплати самостійно визначених податкових зобовязань:
1) по земельному податку:
- грошове зобовязання в розмірі 505,20 грн. із граничним терміном сплати 30.11.2014 року в сумі 307,78 грн. сплачено платіжним дорученням №812 від 17.08.2015 року із затримкою на 260 днів;
- грошове зобовязання в розмірі 505,20 грн. із граничним терміном сплати 30.12.2014 року в сумі 197,91 грн. сплачено платіжним дорученням №812 від 17.08.2015 року із затримкою на 230 днів, в сумі 307,29 грн. сплачено платіжним дорученням №585-197 від 27.08.2015 року із затримкою на 240 днів;
- грошове зобовязання в розмірі 505,20 грн. із граничним терміном сплати 30.01.2015 року в сумі 200,58 грн. сплачено платіжним дорученням №585-197 від 17.08.2015 року із затримкою на 209 днів, в сумі 304,65 грн. сплачено платіжним дорученням №586-158 від 30.09.2015 року із затримкою на 243 дня;
- грошове зобовязання в розмірі 630,99 грн. із граничним терміном сплати 02.03.2015 року в сумі 152,01 грн. сплачено платіжним дорученням №586-158 від 30.09.2015 року із затримкою на 212 днів, в сумі 478,98 грн. сплачено платіжним дорученням №1023 від 23.10.2015 року із затримкою на 235 днів;
- грошове зобовязання в розмірі 630,99 грн. із граничним терміном сплати 30.03.2015 року в сумі 630,99 грн. сплачено платіжним дорученням №1172 від 01.12.2015 року (зараховано 02.12.2015 року) із затримкою на 247 днів;
- грошове зобовязання в розмірі 630,99 грн. із граничним терміном сплати 30.04.2015 року в сумі 630,99 грн. сплачено платіжним дорученням №1172 від 01.12.2015 року (зараховано 02.12.2015 року) із затримкою на 216 днів;
- грошове зобовязання в розмірі 630,99 грн. із граничним терміном сплати 30.05.2015 року в сумі 630,99 грн. сплачено платіжним дорученням №1172 від 01.12.2015 року (зараховано 02.12.2015 року) із затримкою на 186 днів;
- грошове зобовязання в розмірі 630,99 грн. із граничним терміном сплати 30.06.2015 року в сумі 630,99 грн. сплачено платіжним дорученням №1172 від 01.12.2015 року (зараховано 02.12.2015 року) із затримкою на 155 днів;
- грошове зобовязання в розмірі 630,99 грн. із граничним терміном сплати 30.07.2015 року в сумі 630,99 грн. сплачено платіжним дорученням №1172 від 01.12.2015 року (зараховано 02.12.2015 року) із затримкою на 125 днів;
- грошове зобовязання в розмірі 630,99 грн. із граничним терміном сплати 30.08.2015 року в сумі 630,99 грн. сплачено платіжним дорученням №1172 від 01.12.2015 року (зараховано 02.12.2015 року) із затримкою на 94 дня;
- грошове зобовязання в розмірі 630,99 грн. із граничним терміном сплати 30.09.2015 року в сумі 630,99 грн. сплачено платіжним дорученням №1172 від 01.12.2015 року (зараховано 02.12.2015 року) із затримкою на 63 дня;
- грошове зобовязання в розмірі 630,99 грн. із граничним терміном сплати 30.10.2015 року в сумі 630,99 грн. сплачено платіжним дорученням №1172 від 01.12.2015 року (зараховано 02.12.2015 року) із затримкою на 33 дня;
- грошове зобовязання в розмірі 630,99 грн. із граничним терміном сплати 30.11.2015 року в сумі 630,99 грн. сплачено платіжним дорученням №1172 від 01.12.2015 року (зараховано 02.12.2015 року) із затримкою на 2 дня;
2) по орендній платі:
Прострочення сплати повязано із несвоєчасністю погашення грошових зобовязань, надходження яких зараховувалось у порядку календарної черговості.
Сторони у судовому засіданні підтвердили узгодження вказаних сум грошових зобовязань.
28.12.2016 року податковою інспекцією на підставі акту камеральної перевірки від 14.12.2016 року №2991/370/04-03-15-04-10/00130820, у звязку із встановленням порушення граничного строку сплати грошового зобовязання платнику податків на підставі статті 126 Податкового кодексу України, винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення:
1. Вирішуючи питання правомірності проведення камеральної перевірки, та прийнятих за її наслідком податкових повідомлень-рішень, суд виходить із того, що контролюючим органом виявлені порушення всупереч встановленого порядку, а саме шляхом проведення камеральної перевірки, коли як такі порушення мали б бути виявлені під час позапланової (або планової) перевірки.
Вирішальним для розгляду позовних вимог щодо визнання протиправними дій податкової інспекції щодо проведення камеральної перевірки є редакції Податкового кодексу України, які діяли до 01.01.2017 року та після вказаної дати.
Так, відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно із підпунктами 75.1.1 та 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України в редакції на час проведення перевірки та винесення оскаржуваних рішень, тобто грудень 2016 року:
- камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального;
- документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і повязані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
При цьому, порядок проведення камеральної перевірки, унормований статтею 76 Податкового кодексу України, в редакції станом на грудень 2016 року, передбачав, що:
- камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення;
- камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
- згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обовязкова.
В цій справі камеральна перевірка проведена 14.12.2016 року.
Таким чином, камеральна перевірка передбачає перевірку податкової звітності, а саме її показників, виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, у даному випадку, щодо плати за землю.
Своєчасність сплати усіх податків і зборів до 01.01.2017 року включалась у предмет документальної перевірки, що прямо вбачається із підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу України.
Суд дійшов висновку, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку з порушенням як абзацу другого пункту 75.1 та підпункту 75.1.1. статті 75 Податкового кодексу України, так і з порушенням у формі незастосування підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.
Поряд з цим, суд зазначає, що з 01.01.2017 року законодавець усунув прогалини податкового законодавства у розглянутих правовідносинах шляхом прийняття 21 грудня 2016 року Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» № 1797-VIII, а саме:
- підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України доповнено абзацом другим такого змісту: "Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах";
- статтю 76 доповнено пунктом 76.3 такого змісту: "76.3. Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу";
Таким чином, з 01.01.2017 року своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, входить до предмету камеральної перевірки, яку із вказаної дати не проводять податкові інспекції, відповідно до статті 19-3 Податкового кодексу України.
2. Щодо доводів позивача про строки проведення камеральної перевірки у 2016 році, які обмежені 30 денним терміном, суд зазначає, що пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції на дату складення акту) встановлений строк проведення камеральним перевірок податкової звітності з ПДВ, однак, в цій справі йдеться про сплату земельного податку та плати за землю.
Суд вважає за необхідне навести правову позицію Верховного суду України, що викладена у постанові від 9 лютого 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» до ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, в якій йдеться про податок на прибуток підприємств, а не ПДВ.
Так, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів з питань проведення камеральних перевірок, урегульовані ПК. Так, розділ III «Податок на прибуток підприємств» цього Кодексу, який визначає право податкового органу на проведення камеральних перевірок з питань адміністрування податку на прибуток не містить граничних строків проведення таких перевірок. У свою чергу, таке обмеження випливає з положень статті 102 ПК зі строком у 1095 днів.
Посилання суду на пункт 2.1 наказу №165 є некоректним, оскільки цей наказ на порушення вимог «Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року N 34/5, не пройшов державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України, не є нормативним актом, який встановлює права та обовязки сторін, а відтак його положення не мають обовязкової сили.
При цьому, суд звертає увагу, що «Методичні рекомендації щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця», затверджені наказ Міністерства доходів і зборів України 14 червня 2013 року №165, які є актом рекомендованого, розяснювального, інформаційного характеру, також не передбачається проведення камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань.
3. Суд погоджується із доводами позивача, що під час проведення спірної камеральної перевірки були використані відомості, які виходять за межі показників розрахунків зі сплати податку на землю та орендної плати, оскільки контролюючим органом аналізувались відомості щодо платіжних доручень, якими здійснювалось погашення грошових зобовязань, та рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, однак, акт не містить відомостей щодо такого рішення дата та номер справи, ухвала чи постанова, якого саме суду, що свідчить про недостатню добросовісність та розсудливість при складенні акту камеральної перевірки.
Крім того, суд зазначає, що Дніпропетровський окружний адміністративний суд 29 травня 2014 року прийняв постанову по справі №804/5420/14, якою адміністративний позов Прокурора Заводського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнив, постановив:
- відстрочити виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2014 у справі № 804/5420/14 до 01 листопада 2014 року;
Як вбачається із постанови суду, зазначена заборгованість в сумі 1180162,80 грн. виникла в результаті несплати самостійно узгоджених сум на підставі поданої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № НОМЕР_1 від 19.02.2013 року в розмірі 905421 грн. 81 коп. за період з 18.05.2013 року по 30.01.2014 року та внаслідок несплати самостійно узгоджених сум на підставі поданої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № НОМЕР_2 від 10.02.2014 року в розмірі 274740 грн. 98 коп. за період з 02.03.2014 року по 30.03.2014 року.
Ухвалою від 18 липня 2014 року у справі №804/5420/14 вирішено доповнити постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2014 року: зобовязати Дніпродзержинську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відобразити операцію відстрочення та розстрочення сплати податкового боргу у картках особових рахунків платника податків ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль».
При цьому суд зазначає, що згідно пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.
Цей механізм передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, до банку не подається, реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.
Якщо ж достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абзацу другого пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному пунктами 95.7-95.21 статті 95 Податкового кодексу України.
Отже, чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів з рахунків в обслуговуючих банках та за рахунок готівки у рахунок погашення податкового боргу.
При цьому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються.
Застосована контролюючим органом процедура погашення податкового боргу є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами, а саме Податковим кодексом України, а не законодавством про виконавче провадження.
Зазначена правова позиція відповідає позиції Вищого адміністративного суду України, зазначеній в інформаційному листі від 24.10.2013 року №1484/12/13-13.
Чинним законодавством врегульовані питання розстрочення та відстрочення податкового боргу платника податків, зокрема, статтею 100 Податкового кодексу України встановлено, що розстроченням, відстроченням податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобовязань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд зазначає про правомірність обрахування строку несвоєчасної сплати грошового зобовязання сама з дати виникнення податкового боргу без врахування судового рішення про розстрочення.
4. Щодо доводів позивача про своєчасну сплату податку, а саме внесення платежів за жовтень 2014 року квитанцією від 14.11.2014 року 505,20 грн.; за листопад 2014 року квитанцією від 04.12.2014 року 505,20 грн.; за грудень 2014 року квитанцією від 15.01.2015 року 505,20 грн.; за січень 2015 року квитанцією від 06.02.2015 року 505,20 грн., 125,79 грн.; за лютий 2015 року квитанцією від 26.03.2015 року 631 грн.; за березень 2015 року квитанцією від 09.04.2015 року 631 грн.; за квітень 2015 року квитанцією від 05.05.2015 року 631 грн.; за травень 2015 квитанцією від 03.06.2015 року 631 грн.; за червень 2015 року квитанцією від 08.07.2015 року 631 грн.; за липень 2015 року квитанцією від 26.08.2015 року 631 грн.; за серпень 2015 року квитанцією від 30.09.2015 року 630,99 грн., суд зазначає наступне.
Нарахування спірного штрафу повязано із облікування контролюючим органом недоїмки за попередні податкові періоди, що призвело до врахування поточних платежів та їх направлення у порядку календарної черговості на погашення податкового боргу.
Поряд із цим, питання своєчасності сплати до 01.01.2017 року підлягало вирішенню під час документальної перевірки, у якій платник податків мав би змогу поставити питання порідку врахування поточних платежів у погашення недоїмки. Оскільки у 2016 році проведена камеральна перевірка, позивач був позбавлений такої можливості.
5. Окремою підставою позову визначені наслідки порушення 17.12.2016 року провадження у справі про банкрутство позивача після складення акту перевірки (14.12.2016 року), та до дати винесення оскаржуваних рішень (28.12.2016 року).
В обґрунтування обраної правової позиції позивач посилається як на норми законодавства про банкрутство так і на судові рішення, прийняті за участі позивача. Відповідач проти таких обґрунтувань заперечив, зазначивши, що на день введення процедури банкрутства контролюючий орган не мав вимог до платника податків щодо платежів, по яких нараховано штраф, у звязку із чим виконання таких грошових вимог не могло бути зупиненим (правовідносини закінчені виконанням), у звязку із відсутністю грошових вимог по таких самостійно погашених зобовязаннях відсутні й підстави для зупинення виконання всіх повязаних дій.
Суд вважає за необхідне викласти правову позицію по цій справі, із наданням оцінки доводам сторін.
В наведеній правовій позиції позивача, а також наданих судових рішеннях, застосовані висновки Верховного суду України, викладені у справах відносно правовідносин, які мале місце до 19.01.2013 року, а саме редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №2343, в якій питання мораторію та його наслідків врегульовано в статті 12.
Так, відповідно до частини 4 статті 12 Закону №2343 в редакції до 19.01.2013 року мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
- забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;
- не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обовязкових платежів).
Таким чином, законом в редакції до 19.01.1013 року прямо встановлена абсолютна заборона на застосування під час мораторію всіх санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), на що неодноразово звертав увагу Верховний суд України.
Визначаючи редакцію Закону №2343, яка має застосовуватись до спірних правовідносин, належить врахувати норму пункту 1-1 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22 грудня 2011 року №4212-VI, відповідно до якого положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.
Аналізуючи вказану норму, адміністративний суд виходить із принципу законності, зазначаючи, що норми права одного й того ж самого Закону суди різних юрисдикцій не мають право застосовувати та тлумачити неоднаково, для чого, виходячи із конституційних принципів і загальних засад права, застосовує аналогію права відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Згідно вказаного правила «закон зворотної сили не має», дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності.
На момент виникнення спірних правовідносин, у грудні 2016 року, діяв Закон у редакції після 19 січня 2013 року, де наслідки введення мораторію у процедурі банкрутства визначені в статті 19, що кореспондує зі статтею 12 Закону у попередній редакції, і має інший зміст.
Наслідки введення мораторію на задоволення вимог кредиторів у процедурі банкрутства чітко викладені у статті 19 Закону №2343.
Так, згідно статті 19 Закону №2343-ХІІ мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
- зупинення виконання вимог, термін виконання яких настав до дня введення мораторію;
- припинення заходів, спрямованих на виконання таких вимог, застосованих до дня введення мораторію.
В розглянутому спорі контролюючий орган не має вимог по сплаті сум грошових зобовязань по платі за землю, у тому числі на дату введення мораторію, оскільки самостійно узгоджені зобовязання погашені платником податків у 2015 році.
Заходи, спрямовані на забезпечення виконання податкових зобовязань визначені в Главі 9 Розділу ІІ Податкового кодексу України, до яких відносяться податкова застава, узгодження операцій із заставним майном, адміністративний арешт.
Штраф же відноситься до відповідальності платника податків за порушення норм податкового законодавства, правовідносини щодо відповідальності платника пощадків врегульовані Главою 11 Розділу ІІ Податкового кодексу України.
Отже, застосований штраф не є заходом, спрямованим на виконання вимог контролюючого органу по сплаті поточних платежів, у тому числі, оскільки такі зобовязання погашені та податкова інспекція не мала таких вимог до підприємства на дату введення мораторії у процедурі банкрутства, тобто відсутня вимога, виконання якої має зупинитись мораторієм.
Згідно частин 3, 5 статті 19 Закону №2343-ХІІ протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема:
- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;
- дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги, зокрема, поточних кредиторів.
Таким чином, Закон №2343-ХІІ, в редакції після 19.01.2013 року, в статті 19 не містить абсолютної заборони на застосування санкції, та обмежує таку заборону вимогами, на які поширюється мораторій.
Судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення винесені та штраф застосований після запровадження мораторію у справі про банкрутства та щодо несвоєчасно самостійно виконаних грошових зобовязань, які не відносяться як до конкурсних так і до поточних вимог, отже не є кредиторськими вимогами в розумінні Закону №2343-ХІІ.
Фактично суми штрафу, визначені 28.12.2016 року у оскаржуваних рішеннях, є поточними вимогами, які у цій справі узгоджуються у судовому порядку.
Виходячи з наведеного можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.
З нормативного підходу до розуміння зазначених норм права випливає, що критерієм поділу кредиторів на конкурсних та поточних є час виникнення вимоги щодо грошового зобовязання боржника відносно рішення господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство. Якщо вимоги до боржника виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та їх вимога не забезпечена заставою майна боржника, такий кредитор набуває статусу конкурсного, якщо після поточного. При цьому положення Закону №2343-ХІІ не містять умов (підстав), за яких вид кредитора може змінитися залежно від певних обставин, зокрема за наявності адміністративного судового провадження, розпочатого боржником раніше ще до порушення провадження у справі про банкрутство за заявою іншого (ініціюючого) кредитора, яке на час порушення справи про банкрутство тривало або було завершено, але судове рішення щодо вимог кредитора не набрало законної сили.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України щодо застосування норм права у спорах цієї категорії, неодноразово висловленій, зокрема у постановах від 7 травня, 11 червня, 1 жовтня 2012 року, 26 лютого 2013 року, 02.12 2014 року, 21 квітня 2015 року по справам (справи №№ 21-289а11, 21-179а12, 21-298а12, 21-34а13, № 21-543а14, № 21-91а15 відповідно).
Пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України визначена сфера його дії, відповідно до якого цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобовязань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Таким чином, з регулювання Податковим Кодексом України виключено щодо осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом №2343, виключно два питання:
- погашення податкових зобовязань;
- стягнення податкового боргу.
Проте, заявлений спір точиться щодо того, чи був вправі контролюючий орган застосовувати штраф за несвоєчасного погашення податкового боргу по грошовим зобовязанням, які не відносяться до кредиторських вимог у справі про банкрутство.
При цьому, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів - вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.
Державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена цим Кодексом та іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів.
Вирішальним в цій справі є застосування норм спеціального закону, яким є Закон №2343, що встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності субєкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів.
При цьому, відповідно до статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, як, зокрема:
- загальність оподаткування - кожна особа зобовязана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу;
- рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;
- невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.
В іншому випадку, прийнявши доводи позивача, суд мав би констатувати обмеження прав субєкта владних повноважень протягом 1095 днів застосовувати до платника податків, що знаходиться в процедурі банкрутства, штрафні санкції по грошовим зобовязанням які не відносяться ані до конкурсних ані до поточних вимог, чим порушив би принципи законності, верховенства права, загальності оподаткування, рівності всіх платників податків, надавши неіснуючі переваги перед законом, встановив би відворотність покарання за порушення податкового законодавства.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З системного аналізу вищенаведених норм права суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову та присудження на користь позивача понесених судових витрат.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» до Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з проведення камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету, оформленої актом від 14 грудня 2015 року №2991/370/04-03-15-04-10/00130820.
Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» за рахунок бюджетних асигнувань Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 2756 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 24 квітня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1