Справа № 147/188/17
Суддя: Волошин І. А.
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/188/17
Провадження № 2-а/147/23/17
ПОСТАНОВА

іменем України

21.04.2017 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина І.А.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до заступника начальника Волинської митниці ДФС начальника управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати як незаконну постанову в справі про порушення митних правил № 1645/20502/2016 від 17.08.2016 року, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позов мотивований тим, що постановою в справі про порушення митних правил № 1645/20502/2016 від 17.08.2016 року, ухвалену заступником начальника Волинської митниці ДФС начальником управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_2 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у сумі 17 000 грн.

Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 30.07.2016 року близько 04 год. 50 хв. заїхав в зону митного контролю м/п «Ягодин» Волинської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» в напрямку «вїзд» в Україну, в якості водія автомобіля марки «Аudi 80», реєстраційний номер FD 5827.

Під час здійснення митних формальностей за допомогою інформації з баз даних «Інспектор-2006» та ЄАІС ДМСУ було встановлено, що 06.02.2016 року громадянин України ОСОБА_1, прийнятий тимчасово на консульський облік у Посольстві України в Латвії (з 28.07.2015 року), вїжджаючи через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС, тимчасово ввіз на митну територію України автомобіль марки «Аudi А6», реєстраційний номер JT2690, кузов № НОМЕР_1, країна реєстрації Латвія, під зобовязання про зворотнє вивезення транспортного засобу та станом на 30.07.2016 року з митної території України його не вивіз і в інший митний режим не заявив. Згідно з наданим зобовязанням кінцевий термін вивезення вказаного транспортного засобу з митної території України встановлено до 05.04.2016 року.

З вищевказаною постановою ОСОБА_1 не погоджується, оскільки автомобіль «Аudi А6» тривалий час був несправний та був непридатний до експлуатації, про що він надав цілий перелік підтверджуючих документів, які не були взяті до уваги відповідачем при ухваленні постанови. Окрім того, він звернувся до Вінницької митниці з заявою, в якій описав обставини справи та просив відстрочити строк для її вивезення. Остання повідомила, що йому необхідно вивезти транспортний засіб за межі території України одразу після закінчення ремонту транспортного засобу, що позивач і зробив, коли автомобіль повернули з ремонту.

Таким чином він впевнений, що в даному випадку відсутній такий необхідний елемент складу адміністративного правопорушення, як субєктивна сторона, без якого притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності неможливо, а тому оскаржувана постанова підлягає до скасування, а справа до закриття.

Окрім того, позивач висловив клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, яке ухвалою суду від 03.06.2017 було задоволено.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Представник Волинської митниці ДФС за довіреністю ОСОБА_4 подав клопотання про розгляд справи без участі представника. У клопотанні зазначив, що адміністративний позов не визнають, вважають безпідставним та просять в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Підтримують подане раніше заперечення та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки адміністративний позов було подано до суду з порушенням встановлених процесуальних строків. Заперечення № 313/03-70-10/14 від 21.03.2017 року мотивоване тим, що позов ОСОБА_1 до заступника начальника Волинської митниці ДФС начальника управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_2 є повністю безпідставним. Митницею правильно вирішено питання щодо кваліфікації дій позивача у справі про порушення митних правил №1645/20502/2016 та встановлено ознаки порушення митних правил за ч.3 ст. 481 Митного кодексу України, постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, а стягнення накладено в межах строку, передбаченого ст. 467 МК України. Зазначено також, що позивачем не було надано жодних документів, які б підтвердили обставини непереборної сили або аварії, які б визначали умови звільнення особи від відповідальності за вказане порушення митних правил. Ремонт транспортного засобу не міг завадити ОСОБА_1 вивезти згаданий автомобіль за межі митної території України за допомогою інших способів (наприклад, на лафеті, шляхом буксирування, за допомогою іншого транспортного засобу).

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із зазначеним позовом, про який зазначає відповідач, суд зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо поважності/неповажності причин пропуску позивачем строку звернення до суду суд виходив з того, що обмеження законодавцем строку на звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин.

У відповідності до ст.ст. 8,13 Конституції України суд, здійснює правосуддя, на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, гарантує захист їх прав, свобод і законних інтересів незалежним неупередженим судом.

Відповідно до статті 1 Конституції України держава Україна є правовою державою.

Частинами 1, 4 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Не маючи змоги звернутись до суду із позовом в межах визначеного законом строку з обставин, які є непереборними та не залежать від волевиявлення позивача, особа позбавляється можливості реалізувати своє право на судовий захист своїх прав, у той час як законодавець не має на меті позбавити позивача права на звернення до суду.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Право на справедливий судовий розгляд є основоположною засадою всієї системи захисту прав та свобод людини.

Принцип юридичної визначеності та «право на суд» заявника, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 і полягає в тому, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема з п.п. 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги; однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Тому застосування у даному випадку строків звернення до суду було б формальним підходом до вирішення справи, з огляду на що суд, ухвалою від 06.03.2017 року, поновив позивачу строк звернення до суду із даним позовом.

Як встановлено судом, згідно протоколу про порушення митних правил №1645/20502/2016 від 30.07.2016 року, громадянин України ОСОБА_1 30.07.2016 року близько 04 год. 50 хв. заїхав в зону митного контролю м/п «Ягодин» Волинської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» в напрямку «вїзд» в Україну, в якості водія автомобіля марки «Аudi 80», реєстраційний номер FD5827. Під час здійснення митних формальностей за допомогою інформації з баз даних «Інспектор-2006» та ЄАІС ДМСУ було встановлено, що 06.02.2016 року громадянин України ОСОБА_1 прийнятий тимчасово на консульський облік у Посольстві України в Латвії (з 28.07.2015 р.) вїжджаючи через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС, тимчасово ввіз на митну територію України автомобіль марки «Аudi А6», реєстраційний номер JT2690, кузов № НОМЕР_1, країна реєстрації - Латвія, під зобовязання про зворотне вивезення транспортного засобу та станом на 30.07.2016 р. з митної території України його не вивіз і в інший митний режим не заявив.

Згідно з наданим зобовязанням кінцевий термін вивезення вказаного транспортного засобу з митної території України встановлено до 05.04.16.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 не вжив заходів щодо вчасного вивезення автомобіля марки «Аudi А6», реєстраційний номер JT2690, кузов №WAUZZZ4BZ1N135584, країна реєстрації - Латвія і перевищив строк тимчасового ввезення на митну територію України більше ніж на десять діб.

Постановою в справі про порушення митних правил № 1645/20502/2016 від 17.08.2016 року ухваленою заступником начальника Волинської митниці ДФС начальником управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_2 його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн.

В своїх поясненнях позивач вказав, що він вчасно не вивіз автомобіль «Аudi А6», реєстраційний номер JT2690, в зв'язку з поломкою даного транспортного засобу.

Відповідно до довідки від 19.09.2016 року, виданої ФОП ОСОБА_5, автомобіль марки «Аudi А6», реєстраційний номер JT2690, знаходився на Сервісному центрі м. Вінниця з приводу ремонту паливної системи з 01.08.2016 по 19.09.2016 р. (а.с11). Даний факт, а також підтверджує й актом здачі-прийняття робіт №19-0000055 від 19.09.2016 року, згідно якого вартість робіт становить 7520,00 грн. (а.с.26).

Згідно доданої до справи копії Свідоцтва платника єдиного податку видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_6 є технічне обслуговування та ремонт автомобілів (а.с. 15).

Окрім того, факт неможливості експлуатації вказаного транспортного засобу до проведення ремонту підтверджує й замовленням нарядом № 19-0036069 від 15.02.2016 року, виданого BOSCH Diesel Center ALEXDIESEL, що знаходиться у Вінницькій області Вінницькому районі с. Зарванці. Вартість виконаних робіт та встановлення запчастин становить 15500,00 грн. (а.с.12), актом дефектації №СФ-0001 від 06.03.2016 року, згідного якого в результаті проведеної діагностики автомобіля «Аudi А6», виявлено наступні дефекти: двигун автомобіля не запускається, виявлено поломку в блокові керування двигуном (а.с.17); актом дефектації від 10.03.2016 року № СФ-0001, згідно якої в результаті проведеної діагностики автомобіля виявлені наступні дефекти: двигун автомобіля не запускається, виявлено помилку в блокові керування двигуном, виявлені дефекти у вигляді механічного зносу шийок розподільчих валів, знос шатунних та корінних шийок колінчастого валу, перегрів поршневої (а.с.22).

Судом встановлено, що згідно вищевказаних актів дефектації даний автомобіль без подальшого ремонту не був придатний до експлуатації.

Позивач ОСОБА_1 31.03.2016 року звернувся до Вінницької митниці з заявою, в якій описав обставини справи та просив відстрочити йому строк для вивезення автомобіля.

Заступник начальника митниці листом від 11.04.2016 року №1718/8/12-80-61-01, повідомив позивача про необхідність вивезення транспортного засобу за межі території України одразу після закінчення ремонту транспортного засобу (а.с.23).

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст.2 КУпАП, питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто закон розглядає протиправну дію (бездіяльність), вчинену певною особою, що призвела до порушення митних правил лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 481 МК України відповідальність настає за перевищення встановленого ст. 380 МК України строку тимчасового ввезення або тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на десять діб.

Частиною 1 статті 460 МК України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

При цьому суд бере до уваги також пп.«в» п. 2 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України 17.11.2005 N 1118, якими надано визначення поняття «обставини непереборної сили» як: смерть власника ТЗ; стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів); військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується ТЗ; страйк; злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника ТЗ; дорожня пригода за участю ТЗ, яка спричинила повне або часткове його пошкодження; неможливість подальшого руху ТЗ, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров'ю людей або навколишньому середовищу; інші схожі за характером обставини чи події.

З аналізу норм вбачається, що даний перелік не є вичерпним, і до нього можуть бути включені інші події, зокрема і поломка транспортного засобу, через яку він втратив можливість рухатися, і яка в даному випадку підтверджена документально.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 МК УКраїни постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому КАС України.

Частиною 1 статті 530 МК України передбачено, що законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а постанови центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - судом у зв'язку з поданням адміністративного позову, внесенням подання прокурора або в порядку контролю.

Згідно з ч. 6 ст. 530 МК України перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу викладених вище обставин та норм чинного законодавства суд приходить до висновку, що перевищення строку тимчасового ввезення транспортного засобу позивачем більше ніж на десять діб, відповідальність за що передбачена ч.3 ст.481 МК України, допущено внаслідок подій, що не залежала від його волевиявлення, тобто, відбулася поломка транспортного засобу, яка потребувала ремонту, та підтверджена наявними у справі доказами.

При цьому суд бере до уваги й той факт, що автомобіль сервісним центром BOSCH Diesel Center ALEXDIESEL переданий позивачу після ремонту 19.09.2016, що підтверджується актом №19-0000055 здачі-прийняття роботи, виданим ФОП ОСОБА_5, належним чином підписаним та з печаткою СПД, що у свою чергу спростовує доводи відповідача у запереченні про недопустимість даного доказу, як належного.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутня вина позивача, як обов'язкова ознака складу адміністративного правопорушення, а відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не враховано всі обставини, що мали значення для прийняття рішення в справі про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, на підставі зібраних в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що позивач довів суду обґрунтованість своїх позовних вимог, а відповідач на виконання вимог ч. 2 ст. 71 КАС України не довів суду правомірність прийнятого ним рішення.

Частиною 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тому провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 7, 70-72, 128, 159-163-,167, 185, 186 КАС України, ст. ст. 69, 269, 485, 488, 529, 530 МК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 1645/20502/2016 від 17.08.2016 року, ухвалену заступником начальника Волинської митниці ДФС начальником управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_2, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у сумі 17 000 грн. за вчинення порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України, а провадження по справі - закрити.

Судові витрати по оплаті судового збору віднести за рахунок Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя