Справа № 803/1705/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Справа № 876/3923/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Ярошика Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 24.10.2016 року № ; зобов'язати відповідача подати ГУ ДКС України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на її користь 23226 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 24 жовтня 2016 року №. Зобов'язано Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з податку на додану вартість в розмірі 23 226,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить таку скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в ході перевірки позивача встановлено завищення ним податкового кредиту з ПДВ за липень 2016 року на суму 23 226,00 грн. внаслідок того, що позивачем до складу податкового кредиту були включені суми ПДВ по операціях з придбання будівельних матеріалів в асортименті. Однак, фізичною особою-підприємцем не доведено, що вказані товари призначаються для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку, оскільки позивачем в ході перевірки не надано актів виконаних робіт (послуг), довідок про виконання будівельних робіт типової форми або інших документів, що підтверджують використання вищевказаного товару, а також у підприємця відсутні кваліфіковані працівники по встановленню вищевказаних товарно-матеріальних цінностей.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками Луцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевіркку правомірності нарахування ФОП ОСОБА_3 сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за липень 2016 року, що виникло за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувалося в липні 2016 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 12 жовтня 2016 року №4944/13-04/НОМЕР_2, згідно якого встановлено порушення позивачем пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за липень 2016 року на суму 23 226,00 грн.

24 жовтня 2016 року Луцька ОДПІ на підставі вищевказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 23 226,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 11 613,00 грн.

Колегія суддів вважає такий висновок податкового органу безпідставним, виходячи з наступного.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Як слідує з акту перевірки від 12 жовтня 2016 року №4944/13-04/НОМЕР_2 висновки податкового органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за липень 2016 року на суму 23 226,00 грн. ґрунтуються на тому, що у податковій звітності з ПДВ за вказаний період у складі податкового кредиту ФОП ОСОБА_3 було неправомірно відображено суму ПДВ 23 226,00 грн., яка сформована за наслідками операцій з придбання будівельних матеріалів в асортименті, оскільки не підтверджено, що вказані товари призначаються для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 цього ж Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пп. "а", "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, з системного аналізу вказаних норм законів, суд прийшов до висновку, що платник податків не має права на нарахування податкового кредиту по операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Як встановлено судом та зазначено в акті перевірки, ФОП ОСОБА_3 у липні 2016 року було придбано у ТзОВ "Волиньсталь", ПП "Торгбудсервіс", ТОВ "Коптракт 2005" будівельні матеріали, а саме: самонарізи 4,8*35 та 4,8*19, плоский лист, металопрофіль Т-7 та Т-18, труба профільна, щебінь фр. 5х20, відсів (а.с.11). На підтвердження операцій з придбання вищевказаного товару перевіряючим було надано видаткові накладні, рахунки фактури та податкові накладні, якими підтверджено віднесення до податкового кредиту у липні 2016 року ПДВ в сумі 23 226,00 грн. Факт придбання вказаних товарів та реальність цих господарських операцій підтверджується первинними документами та не заперечується відповідачем.

Разом з тим, безпідставними є доводи відповідача про те, що вказані будівельні матеріали в асортименті на загальну суму ПДВ 22 226,00 грн. не призначені для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Так, в пунктах 2.7, 2.10 акту перевірки зазначається, що фактичний вид діяльності позивача - надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, у підприємницькій діяльності позивач використовує 26 транспортних засобів, має стоянку для паркування транспортних засобів площею 2975,4 кв. м. (а.с.8-9).

Позивач у березні-липні 2016 року вирішила зробити реконструкцію приміщення магазину, побудувати гаражі з побутовими приміщеннями та замінити вкрай зіпсоване асфальтне покриття на добротну бруківку, у зв'язку з чим у липні 2016 року і придбала товари (самонарізи, плоский лист, металопрофіль, труба профільна, щебінь, відсів).

14 квітня 2016 року позивач подала до Управління ДАБІ у Волинській області декларацію про початок виконання будівельних робіт по вул. Промислова, 13 в с. Рованці Луцького району та фактично розпочала ці роботи, які були в подальшому виконані ФОП ОСОБА_4 згідно із договором від 28 березня 2016 року №10-16 (а.с.51-53). Технічний нагляд за виконанням будівельно-монтажних робіт здійснювала ФОП ОСОБА_5 на підставі договору від 28 березня 2016 року №15-16 (а.с.54-56), та підтверджуються актом огляду прихованих робіт від 06 липня 2016 року (а.с.57).

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач має право на нарахування податкового кредиту по операціях з придбання вище згадуваного товару, який в подальшому був використаний при здійсненні будівельних робіт з ремонту автостоянки для паркування транспортних засобів, тобто, по операціях, що є господарською діяльністю платника податку. При цьому, на думку суду, цільове призначення земельної ділянки не має правового значення для вирішення питання про нарахування податкового кредиту по вказаних операціях.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 жовтня 2016 року № є підставними та підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог позивача про зобов'язання подати висновок про відшкодування з Державного бюджету України 23 226,00 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із пунктом 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. У такій заяві платник податку зазначає про його відповідність або невідповідність критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті.

Пунктом 200.11 статті 200 цього ж Кодексу визначено, що контролюючий орган має право провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від'ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу, за період до 1 січня 2016 року.

Відповідно до підпункту "б" пункту 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки сум бюджетного відшкодування, визначених у пункті 200.11 цієї статті, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

За приписами пункту 200.12 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов'язаний протягом п'яти робочих днів після закінчення перевірки: або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету; або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

З пункту 3.1 акту перевірки слідує, що у рядку 20.2.1 декларації з ПДВ з додатками за липень 2016 року ФОП ОСОБА_3 задекларувала суму бюджетного відшкодування ПДВ 222885,00 грн. (а.с.9), при цьому, перевіркою підтверджено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за липень 2016 року на суму 199659,00 грн. та встановлено завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у цій же декларації на 23 226,00 грн. (а.с.11), у зв'язку із чим винесено податкове повідомлення-рішення від 24 жовтня 2016 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 23 226,00 грн.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а п. 200.12 ст. 200 ПК України визначено обов'язок контролюючого органу щодо подання до органу казначейства відповідного висновку, тому позовні вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про зобов'язання Луцької ОДПІ подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню позивачу з бюджету.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2016 року у справі № 803/1705/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя Н.В. Бруновська

суддя З.М. Матковська

повний текст ухвали виготовлений 24.04.2017