Справа № 345/520/17
Суддя: Сухарник І. І.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 345/520/17
Провадження № 2-а/345/107/2017
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2017 року м. Калуш Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді Сухарник І.І.

секретаря судового засідання Мостової Ю.З.

за участі: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуші адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2-ї роти патрульної поліції у місті Івано-Франківську лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -

встановив:

що ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що відповідачем 31.01.2017 винесено постанову серії АР № 810275 про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 1 КУпАП у розмірі 255,00 грн. Дану постанову вважає незаконною, з підстав того, що він провівши у складних погодних умовах за кермом понад 4-5 годин, подолавши відстань майже 300 км, 31.01.2017 повертаючись із м. Тернополя заїхавши у м. Івано-Франківськ, близько 22:00 год. на ділянці дороги вул. Грушевського двигун його автомобіля припинив працювати і ввімкнувши аварійну світлову сигналізацію з технічних причин здійснив вимушену аварійну зупинку. При виході з автомобіля з наміром встановити знак аварійної зупинки та розібратись в аварійній ситуації, до транспортного засобу надійшов відповідач - ОСОБА_2, який перед цим побачивши ввімкнену аварійну сигналізацію, припаркувався службовим автомобілем поліції позаду його транспортного засобу. Проігнорувавши його пояснення та пояснення пасажирів, які знаходилися у автомобілі та стверджували факт вимушеної аварійної зупинки та того, що поліція бачила ввімкнену світлову сигналізацію, ОСОБА_2 не допитавши пасажирів, як свідків, та без будь-яких доказів та зясування обставин вимушеної зупинки, незаконно та упереджено його звинуватив у порушенні ПДР України, а саме - зупинка автомобіля у зоні дії дорожнього знаку 3.34. «Зупинку та стоянку заборонено». Таким чином, відповідач без зясування обставин та письмового фіксування опитування свідків, які були пасажирами, порушивши його законі права, склав відносно останнього постанову по справі про адміністративне правопорушення за ст. 122 ч. 1 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 255,00 грн., про яку він дізнався згодом із отриманої пошти.

Вважає дану постанову незаконною, оскільки вона винесена за відсутності належних доказів та зясування обставин справи, у відсутності відео чи фотоматеріалів, свідчень водія та свідків. Окрім цього у графі «8» оскаржуваної постанови з доказів нічого не додано і вона є незаповненою без прочерків, закреслень чи застережень. Також, у постанові відсутні дані про його ознайомлення з положеннями статей 307, 308 КУпАП, правами передбаченим ст. 268 КУпАП та не зроблено відмітки про ознайомлення його із матеріалами справи і надання йому матеріалів справи для ознайомлення.

Вважає, що в даній дорожній ситуації, повязаній із технічними причинами щодо вимушеної зупинки керованого транспортного засобу, ним було дотримано та виконано вимоги пунктів 2.3., 15.14., 9.9 ПДР України і тому його дії не містять ніякого адміністративного правопорушення.

З наведених підстав просить скасувати постанову серії АР № 810275 від 31.01.2017 по справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 1 КУпАП у розмірі 255,00 грн. та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та з тих же підстав незаконності, просить скасувати постанову серії АР № 810275 від 31.01.2017 по справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 1 КУпАП у розмірі 255,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, однак від його представника ОСОБА_3 подано заперечення на позов, в якому відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, оскільки транспортний засіб позивача стояв під забороненим знаком із порушенням ПДР України з працюючим двигуном, хоча у позовній заяві позивач стверджує, що двигун несподівано перестав працювати. Далі в розмові з інспектором позивач ствердив, що паливо замерзло, тобто таким чином відповідач намагався ухилитися від адміністративної відповідальності та навів у позовній заяві факти, які розходяться із реальним станом речей, навмисно вводячи суд в оману. Також, на відеозаписі із нагрудного відеореєстратора відповідача вбачається, що пасажир із автомобіля позивача повідомляє, що водієві було потрібно зупинитись не вказуючи при цьому причину. Оскільки, ним, як працівником поліції було виконано всі вимоги відповідно до законодавства та належним чином розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно позивача та винесено оскаржувану постанову, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши твердження позивача та показання свідків, врахувавши заперечення відповідача та оглянувши відеозапис подій спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із матеріалів справи вбачається, що інспектором 2-ї роти патрульної поліції у місті Івано-Франківську лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесена постанова АР № 810275 від 31.01.2017 за порушення п. 8.4 ПДР України про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 1 КУпАП у розмірі 255,00 грн. (а.с. 8).

За вимогами статті 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Судом встановлено, що позивач на ділянці дороги по вул. Грушевського в м. Івано-Франківську здійснив вимушену аварійну зупинку у зоні дії дорожнього знаку 3.34. «Зупинку та стоянку заборонено» і при цьому увімкнув світлову сигналізацію вимушеної аварійної зупинки. Дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема показами свідків встановлено, що позивач здійснив вимушену аварійну зупинку з метою уникнення загрози безпеці дорожнього руху, оскільки несподівано перестав працювати у автомобілі двигун.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дала покази, що 31.01.2017 їхала у автомобілі, під керуванням свого батька - позивача ОСОБА_1 Повертаючись із м. Тернополя та заїхавши у м. Івано-Франківськ, близько 22:00 год. на ділянці дороги по вул. Грушевського двигун автомобіля припинив працювати і позивач ввімкнувши аварійну світлову сигналізацію здійснив вимушену аварійну зупинку. Після чого до їхнього автомобіля ззаду припаркувався службовий автомобіль поліції. До автомобіля підійшов відповідач ОСОБА_2, вказавши на порушення позивачем ПДР України, а саме зупинку автомобіля у зоні дії дорожнього знаку 3.34. «Зупинку та стоянку заборонено». При цьому, відповідачем було видно ввімкнену світлову сигналізацію вимушеної аварійної зупинки. Однак, інспектор Говзан Ю.Б. проігнорував твердження позивача та її, як пасажира та свідка події, що позивач був змушений здійснити аварійну зупинку і відповідно увімкнув світлову сигналізацію аварійної зупинки.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дав аналогічні покази та зазначив, що інспектор поліції ОСОБА_2 бачив увімкнену світлову сигналізацію вимушеної аварійної зупинки перед тим, як предявив звинувачення позивачу у порушенні ПДР України, а саме здійснення зупинки автомобіля у зоні дії дорожнього знаку 3.34. «Зупинку та стоянку заборонено».

Згідно п. 2.3 (д) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

У судовому засіданні судом переглянуто відеозапис із нагрудного відеореєстратора відповідача (DSJX34) подій даних спірних правовідносин, з якого вбачається, що патрульний поліції відповідач ОСОБА_2 підходячи до автомобіля позивача ОСОБА_1 бачить, що на автомобілі позивача увімкнена світлова сигналізація вимушеної аварійної зупинки.

Відповідно до вимог ст. 2 ч. 1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 статті 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вимоги процесуального кодексу, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами поліції, які зобов'язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Матеріали справи не містять доказів правопорушення з боку позивача, а його пояснення та пояснення пасажирів, як свідків події, інспектором не було взято до уваги при притягненні останнього до адміністративної відповідальності та суду не надано жодних доказів підтвердження того, що ОСОБА_1 в порушення вимог п. 8.4 (д) ПДР України, здійснив зупинку автомобіля у зоні дії дорожнього знаку 3.34. «Зупинку та стоянку заборонено».

Інших даних, які б стверджували, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КУпАП відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, ст. ст. 18, 279, 280 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 71, 128, 159-163, 171-2 КАС України, суд -

постановив:

адміністративний позов ОСОБА_1 задоволити.

Скасувати постанову серії АР № 810275 від 31.01.2017р. про накладення адміністративного стягнення у у вигляді штрафу у розмірі 255 (двісті пятдесят пять) грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, інспектора 2-ї роти патрульної поліції у місті Івано-Франківську лейтенанта поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП .

Постанова може бути оскаржена до Львівського адміністративного апеляційного суду протягом 10 днів з часу її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд, а сторонами у цей же ж строк з часу одержання копії постанови.

Головуючий: