Справа № 813/899/17
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року справа № 813/899/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Харів М.Ю.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача -1 не прибув,

відповідач - 2 ОСОБА_2,

третя особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Турківської районної державної адміністрації Львівської області, державного реєстратора служби державних реєстраторів Турківської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, -

встановив:

ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4М.) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Турківської районної державної адміністрації Львівської області, державного реєстратора служби державних реєстраторів Турківської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати прийняті державним реєстратором Турківської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_2 рішення:

- від 07.04.2016 № 29148091 Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою Львівська обл., Турківський р-н, с. Верхнє Висоцьке,буд. 23 за субєктом ОСОБА_3, податковий номер/серія, номер паспорта /КС252681;

- від 10.05.2016 № 29541477 Про внесення змін до запису державного реєстру речових прав не нерухоме майно, яким внесено зміни до запису про право власності за номером 14067108 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 55.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 у справі № 458/422/14 визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.06.2011, видане на підставі рішення виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 16.03.2011№ 17 на імя ОСОБА_4 в частині права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку № 23 по вул. Загірна у с. В.Висоцьке Турківського району Львівської області, загальною площею 103,9 кв.м. Державний реєстратор Турківської РДА ОСОБА_2 прийняла рішення № 29150667, яким скасувала державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку за № 55 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна (реєстраційний № 25), що підтверджується інформаційною довідкою від 07.04.2016 № 56897098 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2016 № 29148091, зареєструвала право власності на 1/2 частку житлового будинку № 23 по вул. Загірна у с. В.Висоцьке Турківського району Львівської області за гр. ОСОБА_5. Стверджує, що підставою для скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.06.2011 та реєстрації права власності за ОСОБА_3 1/2 частини житлового будинку № 23 по вул. Загірна у с. В.Висоцьке Турківського району Львівської області, могло би бути рішення суду, в резолютивній частині якого про це було б прямо вказано. Однак такого рішення суду не існує, а посилання державного реєстратора, як на підставу прийняття оскаржених рішень на рішення Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 у справі № 458/422/14 вважає безпідставним, оскільки вказаним рішенням не визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину вказаного житлового будинку.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача 1, Турківської районної державної адміністрації Львівської област в судове засідання не зявився, заперечень на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні відповідач 2, державний реєстратор служби державних реєстраторів Турківської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_2 проти позову заперечила та просила у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_3, проти позову заперечив та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача 2 та третьої особи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На підставі рішення виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 16.03.2011 № 17 ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності від 10.06.2011 САЕ № 05140 на 1/1 частину житлового будинку № 23 по вул. Загірна у с. В.Висоцьке Турківського району Львівської області, загальною площею 103,9 кв.м.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 30.05.2014 у справі № 458/422/14-ц у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області про скасування рішення виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району від 16.03.2011 № 17 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно - відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 у справі № 458/422/14 апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - задоволено частково, рішення Турківського районного суду Львівської області від 30.05.2014 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області про скасування рішення виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району від 16.03.2011 № 17 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно задоволено частково, рішення комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 16.03.2011 № 17 скасовано в частині визнання за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 23 по вул. Загірна у с. В.Висоцьке Турківського району Львівської області, загальною площею 103,9 кв.м, визнано недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.06.2011, видане на підставі рішення Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області 16.03.2011 № 17 на імя ОСОБА_4 в частині права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку № 23 по вул. Загірна у с. В.Висоцьке Турківського району Львівської області, загальною площею 103, 9 кв.м, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 касаційну скаргу Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області відхилено, Рішення Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 залишено без змін.

ОСОБА_3 звернувся до Турківської районної державної адміністрації Львівської області з заявою про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно картки прийому заяви № 57171798 заява про скасування, подана ОСОБА_3, отримана ОСОБА_2, Турківською районною державною адміністрацією та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав нерухоме майно 07.04.2016 15:10:26 за реєстраційним номером 16415253.

Перелік документів, поданих із заявою:

ухвала суду, серія та номер: б/н, видавник: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

рішення суду, серія та номер: 458/422/14, видавник: Апеляційний суд Львівської області;

посвідчення, серія та номер: 131348, видавник: Львівське управління ПФУ у Львівській області;

паспорт громадянина України, серія та номер: КС 252681, видавник: Турківський РВ УМВС України у Львівській;

картка платника податків, серія та номер: 1332-158-00535, видавник: Турківське відділення Самбірської ОДПІ.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 від 07.04.2016 № 29150667 скасовано державну реєстрацію права власності на 1/2 частину Житлового будинку за номером 55 розділу Державного реєстру речових на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна.

ОСОБА_3 звернувся до Турківської районної державної адміністрації Львівської області з заявою про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно картки прийому заяви № 55973948 заява про державну реєстрацію права власності, подана ОСОБА_3, отримана ОСОБА_7, Турківською районною державною адміністрацією та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав нерухоме майно 25.03.2016 12:44:24 за реєстраційним номером 16230922.

Перелік документів, поданих із заявою:

посвідчення інваліда, серія та номер: 131348, видавник: управління ПФУ у Турківському районі;

паспорт громадянина України, серія та номер: КС 252681, видавник: Турківський РВ УМВС України у Львівській;

квитанція про оплату за надання інформації, серія та номер: 0.0.526900447.1, видавник: ПРИВАТБАНК;

ухвала суду, серія та номер: 458/422/14-ц, видавник: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

рішення суду, серія та номер: 458/422/14, видавник: Апеляційний суд Львівської області;

рішення суду, серія та номер: 458/450/15-ц, видавник: Турківський районний суд Львівської області;

рішення суду, серія та номер: 458/450/15, видавник: Апеляційний суд Львівської області;

рішення суду, серія та номер: 458/422/14-ц, видавник: Турківський районний суд Львівської області;

картка платника податків, серія та номер: 1332-158-00535, видавник: Турківське відділення Самбірської ОДПІ.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 від 07.04.2016 № 29148091 вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 1/2 на житловий будинок, що розташований Львівська область, Турківський район, с. Верхнє Висоцьке, вул. Загірна, 23, за субєктом ОСОБА_3, податковий номер/серія, номер паспорта / КС 252681. Відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на обєкт нерухомого майна.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 від 10.05.2016 № 29541477 вирішено внести зміни до запису про право власності за номером 14067108 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 55 в частині внесення змін до запису, а саме внести житлову площу будинку 57,8 кв.м., загальну площу будинку 103,00 кв.м.

Не погоджуючись прийнятими державним реєстратором прав на нерухоме майно рішеннями позивач звернувся до суду із даним позовом.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 1952-IV)), який визначає правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, що підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини 2 статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з статтею 319 цього ж Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Фактично це означає, що власник нерухомого майна може розпоряджатися своїм майном керуючись власними переконаннями і власною волею не порушуючи при цьому інтереси інших осіб. Власник майна або уповноважена ним особа можуть поділити нерухоме майно або виділити з нього певну частину. Так само власник або співвласники декількох об'єктів нерухомого майна можуть об'єднати ці об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з частинами 1,2 та 4 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно--це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Статтею 15 Закону № 1952-IV встановлено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Перелік документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав та їх обтяжень, передбачені частиною 1 статтею 19 вказаного Закону і до них, зокрема, відносяться: договори, укладені у порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішення судів, що набрали законної сили; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначаються Кабінетом Міністрів України.

Зокрема з 01.01.2016 набрав чинності порядок "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 6 Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Пунктом 9 Порядку встановлено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та / або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями (Пункт 12 Порядку).

Згідно з абзацами 1 та 3 пункту 20 Порядку, у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об'єкта нерухомого майна або об'єднання об'єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об'єкту нерухомого майна, об'єкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

У разі коли відкриття розділу у Державному реєстрі прав здійснюється у результаті поділу, виділу частки з об'єкта нерухомого майна або об'єднання об'єктів нерухомого майна, державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про суб'єктів цих прав щодо об'єкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об'єктів нерухомого майна, які об'єднуються, до відповідних розділів, відкритих на кожний з новостворених об'єктів нерухомого майна.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком (Пункт 40 Порядку).

Підставою для державної реєстрації прав, відповідно до п. 9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно пп.1 пункту 56 Порядку, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду.

Пунктом 23 Порядку передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав визначено статтею 24 Закону № 1952-IV.

За приписами частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка всі державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подай ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права ви зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1952-IV відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених вище, заборонена.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2016 державним реєстратором ОСОБА_2 скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 за номером 55 на 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою Львівська обл., Турківський р-н, с. Верхнє Висоцьке, буд. 23. Таке рішення прийнято на підставі заяви ОСОБА_3. Як правовстановлюючий документ заявником подано рішення Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 № 458/422/14 та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015.

Крім того, у квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою Львівська обл., Турківський р-н, с. Верхнє Висоцьке, буд. 23. Як правовстановлюючий документ заявником подано рішення Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 № 458/422/14 та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015.

Зазначеними рішеннями встановлено, що "згідно з ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження цим майном здійснюється із згоди всіх членів двору.

Доказів того, що позивач втратив зв'язок з колгоспним двором в матеріалах справи відсутні.

Не заслуговують на увагу посилання представників відповідачів про те, що відповідач була одноосібним членом колгоспного двору, а позивач не був членом колгоспного двору, оскільки не працював у колгоспі. Проте згідно із Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69, суспільна група господарства визначалась від роду занять голови господарства. Головою господарства була ОСОБА_4, яка працювала в колгоспі «Верховина», а отже і суспільна група господарства визначена за родом її занять як колгоспний двір.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 16 березня 2011 року № 17 право власності на житловий будинок та господарські будівлі оформлено на ім'я ОСОБА_4 та зобов'язано Самбірське МБТІ провести реєстрацію та видати свідоцтво про право власності на житловий будинок. При цьому виконавчим комітетом не враховано, що господарство відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_4 а членом ОСОБА_3, які мають рівні частки в майні, тобто кожному належить по 1/2 частини."

Отже, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 № 458/422/14, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено, що ОСОБА_3 належить 1/2 житлового будинку, 23, що розташований за адресою Львівська обл., Турківський р-н, с. Верхнє Висоцьке, вул. Загірна. Ухвала Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 № 458/422/14 набрала законної сили 20.04.2015.

Частиною 1 статті 255 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Крім того згідно наявної в матеріалах справи архівної довідки архівного відділу Турківської районної державної адміністрації Львівської області від 04.07.2012 № 196 в документах колгоспу «Верховина» с. Висоцьке , у відомостях нарахування заробітної плати значиться ОСОБА_3. Працював в колгоспі «Верховина» з квітня 1975 року по 1976 рік.

Відповідно до довідки Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 09.06.2015 № 1203 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб за адресою Львівська обл., Турківський р-н, с. Верхнє Висоцьке, вул. Загірна, 23 зареєстровано дві особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 виявив бажання зареєструвати своє право власності на належне йому нерухоме майно та надав державному реєстратору відповідну заяву і пакет необхідних документів, то відповідач, за відсутності передбачених частиною першою статті 24 Закону № 1952-IV підстав, не мав підстав для відмови у державній реєстрації права власності на 1/2 частину об'єкту нерухомого майна.

Отже, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 від 07.04.2016 № 29148091 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за субєктом ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою Львівська область, Турківський район, с. Верхнє Висоцьке, вул. Загірна, 23, прийнято в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

З огляду на те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2016 № 29148091 за субєктом ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою Львівська область, Турківський район, с. Верхнє Висоцьке, вул. Загірна, 23, є правомірним, то відповідно немає підстав для скасування рішення державного реєстратора про внесення змін до запису про право власності за номером 14067108, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 55 в частині внесення відомотстей про житлову та загальну площі будинку.

Вирішуючи питання про наявність порушених прав позивача в публічно-правових відносинах із відповідачем, суд виходить із наступного.

Як випливає зі змісту ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 17 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У контексті наведених законодавчих приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи за до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Тобто, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які безпосередньо порушують права, свободи або інтереси позивача та породжують для нього права чи обов'язки. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

А тому дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права та інтереси особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив на стан суб'єктивних прав та обов'язків особи.

За змістом ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року № 9-зп (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналізуючи вищенаведені норми та висновок Конституційного Суду України, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача, а також встановити обов'язок органу влади вчинити певну дію.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що підставою для звернення до суду слугували порушення на думку позивача його прав, інтересів у зв'язку з винесенням державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 рішень від 07.04.2016 № 29148091 про державну реєстрацію прав та їх обтяженьза субєктом ОСОБА_3 та від 10.05.2016 № 29541477 про внесення змін до запису про право власності ОСОБА_3, які безпосередньо як не порушують прав, свобод чи інтересів ОСОБА_8, так і не породжують для неї жодних прав та обов'язків.

У ході судового розгляду спростовано доводи позивача стосовно протиправності оскаржених рішень, та не встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач не довів наявність порушеного права, на захист якого спрямований поданим ним позов, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні повністю.

Щодо судового збору, то такий на підставі статті 94 КАС України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 25.04.2017.