Справа № 812/1473/16
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1473/16

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Ларіної П.Є.,

та

представників сторін:

від позивача - Єлізарової К.Д.,

від відповідача - Лобко М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 812/1473/16 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу, зобов'язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» (далі - Позивач) до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області (далі - Відповідач), в якому Позивач просить:

- визнати противоправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2016 № Ю-392-17;

- зобов`язати Відповідача зарахувати сплачені з 01.01.2016 грошові кошти в рахунок погашення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно з призначенням платежу;

- зобов`язати Відповідача виключити з інтегрованої картки Позивача заборгованість (недоїмку) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що утворилась до 01.01.2016, а також внаслідок зарахування сплачених з 01.01.2016 грошових коштів в рахунок погашення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не у відповідності призначенням платежу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

21.09.2016 відокремленим підрозділом «Шахтоуправління Ровеньківське» Позивача отримано від Відповідача отримано вимогу про сплату боргу від 10.08.2016 № Ю-392-17 про сплату суми єдиного внеску в сумі 8901757,47 грн. Вважає вимогу, такою що винесена в порушення діючого законодавства. Позивач на виконання положень Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» подав заяву від 17.10.2014 № 1/1479 щодо звільнення від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Вважає, що обов'язок Позивача виконувати зобов'язання як платника єдиного внеску, визначені Законом України від 08.07.2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» з 01.01.2016, а саме з моменту виключення Законом України від 24.12.2015 № 911-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2016 № Ю-392-17, зобов'язати Відповідача зарахувати грошові кошти в рахунок погашення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно з призначенням платежу, зобов'язати Відповідача виключити з інтегрованої картки заборгованість (недоїмку) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка утворилась до 01.01.2016, а також внаслідок зарахування сплачених з 01.01.2016 грошових коштів в рахунок погашення єдиного внеску не у відповідності з призначенням платежу.

Позивач в судовому засіданні доводи, зазначені в позовній заяви підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стверджував, що направляв листа та сертифікат до Відповідача в 2014 році.

Відповідач адміністративний позов не визнав, про що подав заперечення проти адміністративного позову, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (т.1 а.с. 44-47).

В обґрунтування своєї позиції послався на наступне.

Позивач самостійно виконав вимоги пункту 1 частини другої статті 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюється відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу ДФС. Суми зобов'язань з єдиного внеску відображені в картці Позивача на підставі поданих самим платником звітів. Вимога про сплату боргу формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Крім того на теперішній час вимога, що оскаржується відкликана у зв'язку з її повним погашенням самостійно Позивачем.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в запереченнях, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» (), зареєстроване юридичною особою.

05 вересня 2014 року Позивач отримав сертифікат Торгово-промислової палати України про засвідчення настання обставин непереборної сили з 14 квітня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів (т.1 а.с. 78).

17 жовтня 2014 року Позивач на виконання вимог пункту 9 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» подав заяву про звільнення від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 зазначеного закону на період з 14 квітня 2014 року до закінчення (т.1 а.с. 76).

11 грудня 2014 року Відповідач листом № 15196/12-14-17-03/03 повідомив Позивача, що у зв'язку із зупиненням розпорядженням КМУ від 05.11.2014 № 1079-р зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція», роз'яснено, що єдиним належним та достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (т.1 а.с. 77).

10 серпня 2016 року Відповідачем винесено вимогу про сплату боргу № Ю-392-17 про сплату недоїмки по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 8901757,47 грн (т.1 а.с. 7).

Позивачем було використано право на позасудове врегулювання спору шляхом адміністративного оскарження вимоги до податкових органів вищого рівня.

24.10.2016 Рішенням Головного управління ДФС у Луганській області № 585/10/12-32-10-01-09 скаргу залишено без розгляду (т.2 а.с. 8).

Між сторонами виник спір щодо правомірності прийняття рішення від 09.11.2015 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що обов'язковою умовою визнання акту недійсним є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, а також невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464).

Відповідно до статті 2 Закону № 2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Позивач у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464 є платником єдиного внеску.

За приписами абзаців першого та другого частини восьмої Закону № 2464, встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пеня та штрафні санкції не є складовою недоїмки з єдиного внеску.

Згідно з пунктом 1 та пунктом 12 частини другої статті 6 Закону № 2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до вимог статті 25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів та підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449), у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), зокрема, у випадку, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Судом встановлено, що Відповідачем до вимоги від 10.08.2016 № Ю-392-17 включена недоїмка за період починаючи з 28.10.2015 (т.2 а.с. 58).

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі - Закон № 1669-VII), згідно до статті 1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених положень, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Також, цим розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Сєвєродонецьк Луганської області та м. Кремінна Луганської області.

Законом України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014, у Законі 2464-VI розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (у наступному 9-4) такого змісту: «9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Зазначена норма проіснувала в Законі № 1669 з 15 вересня 2014 року до 01 січня 2016 року, внаслідок її виключення згідно із Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-8.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911) до Закону № 1669 були внесені зміни, відповідно до яких з цього закону був виключений підпункт 8 пункту 4 статті 11 (вказаним пунктом 2 вересня 2014 року у Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 був внесений пункт 9-3, яким певну категорію платників ЄСВ було звільнено від виконання своїх обов'язків на період проведення АТО).

Однак а ні Законом № 911, а ні будь-яким іншим законом приписи пункту 9-4 Закону № 2464 виключені із цього закону (або змінені) станом на час виникнення спірних правовідносин (та станом на час розгляду даної справи) не були, а тому є чинними.

Суд зауважує, що відповідно до преамбули Закону № 2464, саме цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Отже, у весь спірний період приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення певної категорії платників ЄСВ від виконання обов'язків, визначених частиною другою статті 6 зазначеного Закону, були чинними.

Також суд зазначає, що чинним законодавством прямо не передбачено заборони органу доходів і зборів надсилати платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, але при цьому є звільненими від виконання обов'язків, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», - вимогу про її сплату.

Разом із цим, приймаючи таку вимогу та направляючи її для виконання платнику ЄСВ, звільненому від виконання обов'язків щодо сплати цього внеску, від останнього фактично вимагається виконати дії, від виконання яких останній звільнений.

До цього ж, згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 25 Закону № 2464 вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі неузгодження платником внеску з органом доходів і зборів заборгованості з єдиного внеску платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Тобто, така вимога може бути пред'явлена до виконання у примусовому порядку до органів державної виконавчої служби та виконана цією службою.

05 вересня 2014 року Позивачем отримано Сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили № 2895/05-4, яким Торгово-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили з 14.04.2014 Позивачу при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів (т.1 а.с. 79).

23 вересня 2014 року Позивач надіслав до Відповідача сертифікат № 2895/05-4, який отриманий останнім 25.09.2014 (т.2 а.с. 139).

17.10.2014 Позивач звернувся до податкового органу із заявою № 1/1479 про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску для забезпечення права на звільнення від обов'язків своєчасності сплати податків та зборів, а також своєчасності сплати єдиного внеску, у період проведення антитерористичної операції (т.1 а.с. 76).

Таким чином, Позивачем були вжиті всі залежні від нього можливості щодо належного повідомлення Відповідача про виниклі у підприємства обставини непереборної сили та неможливості виконувати обов'язки щодо сплати єдиного внеску.

З огляду на викладене, на Позивача розповсюджувались норми пункту 9-3 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 в частині звільнення від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до 01.01.2016.

З інформації, зазначеній в інтегрованій картці Відповідача вбачається, що станом на 31.12.2017 за ним обліковувався борг 12665072,35 грн (т.2 а.с. 45-63), який Відповідач в супереч вимогам пункту 9-3 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 врахував як недоїмку.

В період з 01.01.2016 по 31.07.2016 Позивач щомісячно проводив нарахування та сплату єдиного внеску наданими Позивачем платіжними дорученнями (т.1 а.с. 84-90, 95-103, 108-116, 121-130, 136-142, 146-159, 163-171, 175-187, 191-198, 203-213, 217-227) та інформацією, зазначеною в інтегрованій картці з ЄСВ за 2016-2017 роки (т.1 а.с. 57-67).

Однак Відповідач вважаючи наявність у Позивача недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску суми сплачені за платіжними дорученнями за період з 01.01.2016 зараховував у рахунок сплати недоїмки, у порядку календарної черговості виникнення, та після її погашення в рахунок сплати єдиного внеску за 2016 рік.

Зазначені дії Відповідача призвели до виникнення у Позивача в інтегрованій картці станом на 31.07.2016 недоїмки в розмірі 8901767,47 грн, на підставі даних якої було винесено вимогу, що оскаржується.

З урахуванням того, що Законом № 1669, та перехідними положеннями Закону № 2464 на час проведення АТО не конкретизовано період виконання платником своїх обов'язків визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування», а вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 10 серпня 2016 року № Ю-392-17 впливає на майновий стан сторони та є виконавчим документом, тому суд вважає, що Позивач виконав усі вимоги законодавства, що є підставою для звільнення останнього з 14 квітня 2014 року по 01 січня 2016 року від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань щодо своєчасної сплати єдиного внеску, оскільки у позивача є можливість сплатити суми єдиного внеску до закінчення АТО за період з 14 квітня 2014 року по 01 січня 2016 року.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірна вимога Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 10.08.2016 № Ю-392-17 в сумі 8901757,47 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги Позивача про зобов`язання Відповідача зарахувати сплачені з 01.01.2016 грошові кошти в рахунок погашення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно з призначенням платежу суд зазначає наступне.

Механізм ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджету та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначений в Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 № 422, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881 (далі - Порядок № 422).

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку № 422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Приписами пунктів 3, 4, 5 розділу 1 Порядку № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС; відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи; контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень..

Зі змісту пункту 1 розділу 2 Порядку № 422, вбачається, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

За приписами пунктів 2 розділу 3 Порядку № 422 оперативний облік надходжень також здійснюється за єдиним внеском на підставі документів, визначених Положенням про рух коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12 лютого 2016 року № 54, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 березня 2016 року за № 330/28460, а саме: відомостей про рух страхових коштів на аналітичних рахунках 3719, відкритих на ім'я органів ДФС, у вигляді технологічного файла @E; виписок з рахунків 3719, відкритих на ім'я головних управлінь ДФС, у вигляді електронного реєстру розрахункових документів та у паперовому - на якому проставляється штамп відповідного органу Казначейства; звітів про надходження страхових коштів на рахунки 3719, відкриті на ім'я головних управлінь ДФС та на ім'я органів ДФС; оборотно-сальдової відомості за аналітичними рахунками 3719, відкритими на ім'я головних управлінь ДФС.

Відповідно до розділу 3 Порядку № 422 у разі наявності у платника податкового боргу (заборгованості зі сплати єдиного внеску) кошти, що надходять від такого платника або в результаті здійснених щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості органами ДФС (Державної виконавчої служби України, органами Казначейства) заходів, зараховуються в рахунок погашення податкового боргу (заборгованості зі сплати єдиного внеску) згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником: у першу чергу кошти зараховуються в рахунок погашення основної суми боргу, далі - в рахунок погашення штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих на такий борг, в останню чергу - в рахунок погашення пені, нарахованої на такий борг.

У разі погашення податкового боргу (заборгованості зі сплати єдиного внеску) у спосіб, інший ніж надходження коштів, таке погашення здійснюється згідно з черговістю його виникнення: в першу чергу кошти зараховуються в рахунок погашення основної суми боргу, далі - в рахунок погашення штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих на такий борг, в останню чергу - в рахунок погашення пені, нарахованої на такий борг.

Отже, будь-які нарахування, збільшення або зменшення сум податкових зобов'язань платника податків, розрахунки з бюджетом контролюючий орган відображає в інтегрованій картці платника податків.

Оскільки нарахування, збільшення або зменшення сум податкових зобов'язань платника податків, його податкового боргу, розрахунки з бюджетом здійснюються в інтегрованій картці платника податків, позивач дійшов висновку про наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, відображали реальну структуру податкових вигод та податкових зобов'язань платника податків.

Враховуючи, що не відображення вказаних відомостей в інформаційній системі тягне за собою неправомірне нарахування пені та застосування штрафних санкцій до платника податків та інших правових наслідків суд вважає, що поновити порушені права Позивача слід шляхом зобов'язання Відповідача внести зміни до інтегрованої картки особового рахунку Позивача зарахувати сплачені з 01.01.2016 грошові кошти в рахунок погашення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно з призначенням платежу.

Таким чином, суд вважає, що дії Відповідача, якими змінено призначення Позивача та розподілені сплачені кошти на суму, що спрямована на погашення недоїмки - порушують права позивача та завдають матеріальної шкоди.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Відповідача виключити з інтегрованої картки Позивача заборгованість (недоїмку) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що утворилась до 01.01.2016, а також внаслідок зарахування сплачених з 01.01.2016 грошових коштів в рахунок погашення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не у відповідності призначенням платежу, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що Закон № 1669 не скасовує обов'язків платника податків сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 14 квітня 2014 року по 01 січня 2016 року, а лише надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі та здійснити таку сплату в будь-який час до закінчення АТО.

Тому суд дійшов висновку, що зазначена позовна вимога задоволенню не належить.

З приводу дотримання позивачем строку для звернення до суду із вказаним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 99 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що Позивач скористався досудовим порядком оскарження, передбаченим частиною четвертою статті 25 Закону № 2464 (т.2 а.с. 8).

Правова норма, що міститься у частини четвертій статті 99 КАС України, пов'язує початок перебігу строку звернення до суду з днем, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги (незалежно від того чи розглянув суб'єкт владних повноважень таку скаргу по суті, чи прийняв рішення про залишення її без розгляду).

До суду з цим позовом Позивач звернувся 24 листопада 2016 року, про що свідчать штампи підприємства поштового зв'язку на описі вкладення до рекомендованого відправлення та на конверті, в якому здійснено поштове відправлення (т.1 а.с. 18), тобто в межах місячного строку, визначеного частиною четвертою статті 99 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач звертався до суду з двома немайновими вимогами та майновою вимогою в розмірі 8901757,47 грн.

Позивачем було сплачено судовий збір з майнових вимог в розмірі 133526,37 грн, з немайнових вимог - 2756,00 грн (1378,00 грн + 1378,00 грн).

Судом задоволено одну вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру, в задоволенні другої вимоги немайнового відмовлено. Таким чином, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн покладаються на Позивача, а 134904,37 грн підлягають стягненню з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області на користь Позивача.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 25 квітня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО», ст. 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу, зобов'язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати противоправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2016 № Ю-392-17.

Зобов`язати Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області зарахувати сплачені товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» грошові кошти з 01.01.2016 за платіжними дорученнями в рахунок погашення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно з призначенням платежу.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд. 30/1, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 134904 (сто тридцять чотири тисячі дев'ятсот чотири) гривні 37 копійок за рахунок бюджетних асигнувань за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області (93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72, ).

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 28 квітня 2017 року.

Суддя С.М. Чиркін