Справа № 804/5758/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2016 р. Справа № 804/5758/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Турової О.М.
суддів: Барановського Р.А., Єфанової О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Черніженко К.Е.,
представника позивача: Карлаша І.А.,
представника відповідачів 1,2: Чичикало К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу
до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , Командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , Заступника командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , Першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ генерала-лейтенанта Колесника Ігоря Івановича
про визнання незаконними дій та рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі відповідач-1), Командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 (далі відповідач-2), Заступника командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 (далі - відповідач-3), Першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ генерала-лейтенанта Колесника Ігоря Івановича (далі - відповідач-4), в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , яке оформлене листом від 07.07.2016р. №4066, про відмову в оформленні документів на звільнення ОСОБА_1 з військової служби;
- визнати незаконним та скасувати наказ ТВО командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 від 31.05.2016 р. №111 в частині продовження строку дії контракту ОСОБА_1 від 04.06.2011 р. до оголошення демобілізації та на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового контракту;
- визнати незаконними дії командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 щодо внесення в односторонньому порядку змін в пункт 12 контракту ОСОБА_1 від 04.06.2011р;
- зобов`язати Військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 оформити документи на звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 04.06.2011 р. та передати їх на розгляд по команді Першому заступнику Начальника Генерального штабу ЗСУ;
- зобов`язати Першого заступника Начальника Генерального штабу ЗСУ звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 04.06.2011р.
20.09.2016р. ОСОБА_1 подано уточнений позов, в якому позивач, змінив першу позовну вимогу і просив визнати незаконною бездіяльність командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 щодо не оформлення документів на звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Інші позовні вимоги залишені в первинній редакції.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач 04.06.2011р. уклав з Міністерством оборони України в особі Командувача Сухопутних військ ЗСУ ОСОБА_4 контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком дії на 5 років. До закінчення спливу строку цього контракту позивач подав командуванню ВЧ НОМЕР_1 рапорт про підготовку документів для звільнення його з військової служби з 01.08.2016р. у зв`язку із закінченням строку цього контракту. Проте 07.07.2016р. позивач отримав відповідь від командира частини польова пошта НОМЕР_1 з відмовою у звільненні з лав Збройних Сил України на підставі Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008. При цьому позивачу стало відомо, що 31.05.2016р. заступником командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 видано наказ №111, яким строк дій контракту від 04.06.2011р. було продовжено до оголошення демобілізації та на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового контракту, з яким позивача так і не було офіційно ознайомлено. Разом з тим, позивач вважає означені рішення відповідачів протиправними, оскільки згоди на продовження військової служби він не надав, додаткові угоди про продовження служби за контрактом на новий строк не підписував. Крім того, на час закінчення дії контракту (01.08.2016р.) в Україні не існувало особливого періоду який би перешкоджав звільненню позивача.
У судовому засіданні представник позивача підтримав пред`явлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач-1 та відповідач-2 адміністративний позов не визнали, подали на нього письмові заперечення, в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначали, що під час дії особливого періоду, а саме з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктом 3 (після прийняття рішення про демобілізацію) статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби за контрактом у зв`язку із закінченням строку служби не передбачено. Так, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні настав особливий період. При цьому на момент звернення позивача щодо його звільнення, рішення про демобілізацію не було прийнято, а отже законних підстав для звільнення позивача у відповідачів не було. Крім того, в заперечення зазначалося, що рішення відповідача-3 щодо видання наказу від 31.05.2016р. №111 про продовження строку дії контракту з позивачем про проходження військової служби до оголошення демобілізації, а також на строк необхідний для прийняття рішення щодо укладання нового контракту та дії відповідача-2 щодо внесення змін в пункт 12 контракту позивача є правомірними, оскільки відповідач-2 та відповідач-3 діяли в межах наданих їм повноважень та у спосіб передбачений законодавством.
Представник відповідача-1 та відповідача-2 у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Представники відповідача-3 та відповідача-4 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, правом на подання заперечень на адміністративний позов не скористалися.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04.06.2011р. позивач уклав з Міністерством оборони України в особі Командувача Сухопутних військ ЗСУ ОСОБА_4 контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком дії на 5 років.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 01.08.2011р. №163 позивач був зарахований до списків особового складу ВЧ.
З урахуванням пп.2 п.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в редакції чинній на момент підписання контракту, останній набрав чинності 01.08.2011р., оскільки відповідно до вищевказаної норми початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи, тощо) для громадяни, прийнятих на військову службу за контрактом.
27 липня 2015 року ВЧ НОМЕР_2 МО України була перейменована на Військову частину польова пошта НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ).
23 червня 2016 року позивач подав командуванню ВЧ НОМЕР_1 рапорт про підготовку документів для звільнення його з військової служби з 01.08.2016р. у зв`язку з закінченням строку контракту від 04.06.2011р.
Проте, листом від 07.07.2016р. командир ВЧ НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_1 полковник ОСОБА_2 повідомив позивача про те, що наразі в Україні триває особливий період, а тому на підставі п.252 Указу Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 «Про положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», він не підлягає звільненню зі служби до закінчення особливого періоду.
Таким чином, командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 не допущено бездіяльності щодо розгляду порушеного позивачем питання, а, навпаки, розглянуто рапорт ОСОБА_1 відносно звільнення з військової служби та за результатами такого розгляду відмовлено в оформленні документів на звільнення позивача з військової служби листом від 07.07.2016р. №4066. Отже, перевірці судом підлягає саме питання правомірності такої відмови.
Крім того, 31.05.2016р. заступником командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 видано наказ №111, яким строк дій контракту від 04.06.2011р., укладеного з ОСОБА_1 , продовжено до оголошення демобілізації та на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового контракту.
Вважаючи зазначені рішення відповідачів протиправним та такими, що порушують права позивача, останній звернувся з означеним позовом до суду.
Розглядаючи означені позовні вимоги, суд зважає на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1,2,4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності; проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку(за контрактом) або за призовом; порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з вказаним Законом для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються строки військової служби в календарному обчисленні.
Пунктом «б» частини 6 статті 23 Закону №2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється щодо військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
За загальним правилом пункту «а» частини 6 статті 23 цього Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Відповідно до пункту 2 частини 9 статті 23 Закону №2232-XII у разі настання особливого періоду, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Частиною 3 статті 23 Закону №2232-XII передбачено, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію; для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців.
Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців.
У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.
Частина 8 статті 26 Закону №2232-XII передбачає підстави звільнення військовослужбовців під час особливого періоду:
- з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 та 3 (пункт 1),
- воєнного стану(пункт 2),
- після прийняття рішення про демобілізації (пункт 3).
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те , що закінчення дії строку контракту є підставою для його розірвання у тому випадку, якщо не було виявлено бажання військовослужбовця укласти новий контракт, при цьому в односторонньому порядку продовження дії строку контракту на проходження військової служби понад встановлений контрактом строк можливо лише виключно у разі настання особливого періоду.
На думку суду, особливості продовження строку військової служби та підстав звільнення з військової служби є підставою виникнення цього спору та пов`язано із початком та закінченням особливого періоду, а також питанням чи у всіх випадках оголошення мобілізації в подальшому прийматиметься рішення про демобілізацію.
Визначення особливого періоду надано в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та в Законі України «Про оборону України».
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону України «Про оборону України» передбачає, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім цього, в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення мобілізації та демобілізації.
Мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Таким чином, відповідно до вищезазначених норм права, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а у випадку оголошення війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Суд зазначає, що в розглянутому періоді в Україні не оголошено воєнний час, отже й, відсутні підстави для вирішення питання про переведення економіки, органів влади, юридичних осіб та військових формувань в умови мирного стану (часу), а саме - демобілізації.
Виконуючим обов`язки Президента України 17.03.2014р. видано Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014, яким оголошено та проведено частково мобілізацію протягом 45 діб, цей указ набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1126-VII від 17.03.2014р., який набрав чинності 18.03.2014р.
Указом Виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 від 06.05.2014р. «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1240-VII від 06.05.2014р., який набрав чинності 07.05.2014р.
Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014р. «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1595-VII від 22.07.2014р., який набрав чинності 24.07.2014р.
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015р. «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №113-VIII від 15.01.2015р., який набрав чинності 20.01.2015 р.
Враховуючи вищезазначені Укази, особливий період, визначення якого наведено в статтях 1 Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України», в Україні діяв з 18.03.2014р. по 02.05.2014р., з 07.05.2014р. по 21.06.2014р., з 24.07.2014р. по 07.09.2014р., з 20.01.2015р. по 22.08.2015р.
Як зазначалося вище, позивач 23.06.2016р. звернувся до командування ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби з 01.08.2016р. у зв`язку із закінченням строку дії контракту, тобто просив звільнити його після закінчення строку дії контракту та після закінчення особливого періоду, який діяв до 22.08.2015 р., а тому у відповідача - військової частини були відсутні правові підстави для відмови у звільненні позивача з військової служби у запас за його рапортом у зв`язку із припиненням контракту, а тому відмова командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби у зв`язку із не закінченням особливого періоду, яка оформлена листом від 07.07.2016р. №4066, підлягає визнанню судом протиправною.
Відповідно протиправними є дії Командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 щодо внесення в односторонньому порядку змін в пункт 12 контракту ОСОБА_1 від 04.06.2011р. та наказ т.в.о. командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 від 31.05.2016р. №111 в частині продовження строку дії контракту позивача від 04.06.2011р. до оголошення демобілізації та на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового контракту, який через це підлягає скасуванню, оскільки, як зазначалося вище, станом на момент закінчення строку дії контракту, а саме 11.08.2016р., особливий період в Україні не діяв, а отже відсутня підстава продовження контракту понад встановлені строки, визначенні п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Крім того, слід зазначити, що відповідно до пункту 9 контракту від 04.06.2011р. умови контракту можуть бути змінені або доповнені тільки за згодою сторін у письмовій формі.
Так, контракт (в значенні договору) це письмова угода за якою сторони, що його уклали, мають взаємні зобов`язання.
Відповідно до глави 52 розділу ІІ Цивільного кодексу України до умов договору відноситься строк договору.
Таким чином, відповідачем-2 вчинені протиправні дії щодо внесення в односторонньому порядку змін в пункт 12 контракту ОСОБА_1 від 04.06.2011р.
Крім того, суд зазначає, що згідно з п.п.3 п.225 Положення про походження громадянами України військової служби у Збройних Силах України звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених пунктом два частини третьої, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється, зокрема, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно за всіма підставами (крім звільнення осіб офіцерського складу через службову невідповідність та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) - командувачами видів Збройних Сил України, а також першим заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до п.233 Положення про походження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Термін «по команді» щодо питань звільнення військовослужбовців розуміється як подання військовослужбовцем рапорту до свого безпосереднього начальника, останній в свою чергу ставить на рапорті свою візу та передає його на затвердження та розгляду своєму безпосередньому начальнику, той наступному, доки рапорт дійде до особи, яка має право звільнювати особу, що подала рапорт про звільнення.
Враховуючи те, що позивач має військове звання капітан та проходить військову службу в Військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , суд зобов`язує Військову частину польова пошта НОМЕР_1 оформити документи на звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 04.06.2011р. та передати їх на розгляд по команді Першому заступнику начальника Генерального штабу ЗСУ, а останнього - звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 04.06.2011р.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , Командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , Заступника командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , Першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ генерала-лейтенанта Колесника Ігоря Івановича про визнання незаконними дій та рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , яке оформлене листом від 07.07.2016р. №4066, про відмову в оформленні документів на звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
Визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. Командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 від 31.05.2016р. №111 в частині продовження строку дії контракту ОСОБА_1 від 04.06.2011р. до оголошення демобілізації та на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового контракту.
Визнати незаконними дії Командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 щодо внесення в односторонньому порядку змін в пункт 12 контракту ОСОБА_1 від 04.06.2011р.
Зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_1 оформити документи на звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 04.06.2011р. та передати їх на розгляд по команді Першому заступнику начальника Генерального штабу ЗСУ.
Зобов`язати Першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 04.06.2011р.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Судді: О.М. Турова Р.А.Барановський О.В.Єфанова