Справа № 810/945/17
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року № 810/945/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лиска І.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Іванківському районі Київської області про визнання протиправним та скасування вимоги та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Іванківському районі Київської області в якому просить: - визнати протиправним та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2013 №Ф-123У; - стягнути з відповідача 5064,66 грн. які були утримані з пенсії згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2013 №Ф-123У.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач всупереч вимогам чинного законодавства нарахував йому борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску не врахувавши, що позивач здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування та є пенсіонером за віком і звільнений від сплати єдиного внеску в силу положень статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". А відтак, дії відповідача щодо зобов'язання позивача сплатити єдиний соціальний внесок вважає протиправними, а вимогу щодо сплати заборгованості - незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

У судове засідання 18.04.2017 позивач не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 12 квітня 2017 року позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. Відповідач 18.04.2017 до суду надав заперечення по справі в яких не погоджується з позовними вимогами позивача, вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2013 №Ф-123У прийнято відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, зазначає, що з червня по жовтень 2014 року управлінням ПУФ у Іванківському районі Київської області з суми пенсії ОСОБА_1 були проведені утримання згідно вимог державної виконавчої служби Іванківського міжрайонного управління юстиції №Ф-123У від 03.05.2013 року в сумі 4572,42 грн. по 10% щомісяця по погашенню суми боргу.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною шостою статті 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі ч. 4 та ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 135150 від 05.01.1993 року. Відповідно до пенсійного посвідчення від 16.05.2013 року серія ААЄ №951808 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та термін дії посвідчення довічно.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 11.04.2002 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

З 01.01.2012 позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку ІІІ групи), що підтверджується довідкою Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 03.03.2017 №115/1/1701.

Управлінням ПФУ у Іванківському районі у Київській області на підставі ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" сформовано корінець вимоги від 03.05.2013 №Ф-123У, відповідно до якої позивачу визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 4572,42 грн.

10.02.2017 позивач звернувся з заявою до відповідача в якій зазначає, що протягом 2014 року отримував пенсію не в повному обсязі, недораховано близько пяти тисяч гривень, у звязку з чим, просить повідомити підстави та на основі яких документів він недотримував пенсію.

Відповідач листом від 15.02.2017 №23/1-і1 повідомив позивача, що впродовж з червня по жовтень 2014 року включно з пенсії на користь УПФУ у Іванківському районі проводились утримання згідно вимоги №Ф-123У від 03.05.2013 в сумі 4572,42 грн. по 10% щомісяця по погашенню суми боргу. Після утримання виконавчого збору та витрат утримання проводиться у розмірі 20%. У червні 2014 року проводились утримання згідно вимоги № Ф-123У від 03.05.2013 року у розмірі 10% до погашення суми 457,24 грн. виконавчого збору. У червні 2014 року також проводилось одноразове утримання згідно вимоги № Ф-123У від 03.05.2013 у розмірі 35 грн. на проведення виконавчих дій.

Матеріалами справи встановлено, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іванківського міжрайонного управління юстиції 05.05.2014 винесено три постанови по ВП №38373009 про утримання боргу з доходу боржника. Дані постанови були надіслані до пенсійного фонду на підставі яких в подальшому з позивача було утримано борг з доходу боржника.

В той же час, не погоджуючись із прийнятою вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач оскаржив її, звернувшись з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (редакція, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2464-VI) встановлено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 цього ж Закону, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

З 06.08.2011 набрав чинності Закон України від 07.07.2011 №3609-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України", яким статтю 4 Закону №2464-VI доповнено частиною четвертою, і відповідно до якої, фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Суд звертає увагу на те, що зазначеною нормою Закону чітко визначено, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та одночасно є пенсіонерами, що отримують пенсію за віком або по інвалідності, можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Суд також звертає увагу на те, що позивач є пенсіонером за віком в розумінні положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), оскільки, йому призначена і виплачується пенсія за віком, як щомісячна пенсійна виплата в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом (абз.22 ст.1 Закону №1058-IV).

За приписами абзацу 1 статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV.

У даному випадку, положення статті 55 Закону №796-XII потрібно розуміти в контексті з положеннями статті 26 Закону №1058-IV, а відтак, пенсія за віком може бути надана особі, яка не досягла пенсійного віку, встановленого Законом №1058-IV, за умови, якщо остання працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення.

Отже, особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, є пенсіонерами за віком. Таким чином, фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI, проте, не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом Україні у постанові від 15.04.2014 в адміністративній справі №21-25а14, яка в силу положень статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Положеннями статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Водночас, необхідно зазначити, що, призначення чи виплата такого виду пенсійних виплат, як пенсія за віком із зниженням пенсійного віку цим Законом не передбачена.

Статтею 2 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" визначено види державних пенсій, а саме: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії (пункт "б" статті 2 втратив чинність у частині призначення соціальних пенсій згідно із Законом України від 31.05.2005 №2603-IV).

Отже, із системного аналізу законодавства України у сфері пенсійного забезпечення випливає, що є чотири різновиди трудових пенсій, в тому числі і пенсія за віком, яка і включає в себе пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів того, що позивач, відповідно до статті 12 Закону №1058-IV, уклав з Пенсійним фондом договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У звязку з цим, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно та безпідставно звужує коло осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску.

Таким чином, виходячи з системного аналізу зазначених положень законодавства, суд приходить до висновку, що позивач, як фізична особа-підприємець, що є пенсіонером за віком з лютого 2013 року, та який зареєстрований платником єдиного податку, не повинен сплачувати єдиний внесок, у звязку з чим вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2013 №Ф-123У є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується позивної вимоги про стягнення з відповідача 5064,66 грн. які були утримані з пенсії згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2013 №Ф-123У, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з позовом особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Також, згідно ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України судом у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи.

Отже, зобов'язання, встановлені в резолютивній частині рішення суду, не можуть поширюватись на майбутнє. Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому.

Крім того, юрисдикція адміністративних судів та поняття справи адміністративної юрисдикції визначені частиною другою статті 2, пунктом 1 частини першої статті 3, статтею 17 КАС України.

Відповідно до положень зазначених норм, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Виходячи з положень зазначених норм, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, викладена у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 про офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України.

Як встановлено судом, позивач просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 5064,66 грн. які були утримані з пенсії згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2013 №Ф-123У.

Разом з тим, Верховний Суд України у Постанові від 22 вересня 2015 року (справа № 21-2209а15) вказав, що отримавши пенсію особа набула право власності на неї, оскільки відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України гроші є обєктом цивільних прав, тому їй як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження, а отже спір про правомірність набуття права власності на виплачену УПФ пенсію та стягнення зайво виплаченої, як з недобросовісного набувача, має приватно правовий, а не публічний характер.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, спір, який виник між сторонами, не належить до юрисдикцій адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 03.12.2015 в адміністративній справі №539/3648/14-а.

За правилами пункту 4 частини першої статті 18 КАС України предметна підсудність адміністративних судів поширюється на усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Позовна вимога позивача про стягнення з відповідача коштів в розмірі 5064,66 грн. які були утримані з пенсії згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2013 №Ф-123У, не зачіпає порядок обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, а стосується правомірності набуття права власності на виплачену пенсію та стягнення цієї суми.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що цей позов в частині стягнення з відповідача коштів в розмірі 5064,66 грн. які були утримані з пенсії згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2013 №Ф-123У, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а отже у цій частині позову провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 69, 70, 71, 72, 97, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Управління Пенсійного фонду України у Іванківському районі Київської області про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2013 №Ф-123У.

Провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Іванківському районі Київської області коштів в розмірі 5064,66 грн. які були утримані з пенсії згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.05.2013 №Ф-123У - закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лиска І.Г.