Справа № 263/4349/17
Суддя: Кір'якова Н. П.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№263/4349/17
№2-а/263/405/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючої судді Кірякової Н.П., при секретарі Соколовій О.Б, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про визнання причин пропуску строку поважними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради Донецької області із заявою про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобовязання відповідача призначити та виплатити державну допомогу при народженні дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, після обстрілу житлового мікрорайону «Східний» м. Маріуполя в січні 2015 року, вона 01.02.2015 року разом з сімєю виїхала до республіки Білорусь. 02.09.2015 року в республіці Білорусь позивачка народила дитину, яка протягом місяця знаходилась у відділені анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії на штучній вентиляції легенів у вкрай важкому стані. Після повернення 31.01.2017 року до міста Маріуполя разом з сімєю, а саме 21.02.2017 року звернулася до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про поновлення виплати допомоги при народженні дитини, однак листом від 13.03.2017 року їй було відмовлено у призначенні вищевказаної допомоги, оскільки допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж 12 календарних місяців після припинення виплати. Вважає, що законодавчо встановлені строки звернення за призначенням допомоги при народженні дитини позивачкою пропущені з поважних причин, тому просила позов задовольнити.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, в матеріалах позовної заяви міститься клопотання з проханням розглянути справу за її відсутностю, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове не зявився, про день слухання справ було повідомлено належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЛО №0494286 від 09.09.2015 року, позивачка ОСОБА_2 02.09.2015 року у м. Калинковичі, Калинковицького району, Гомельської області, республіки Білорусь народила дитину ОСОБА_2.

Відповідно до наданих міграційних карток та адресних листів вибуття вбачається, що ОСОБА_1 разом з сімєю з 01.02.2015 року на 31.01.2017 року перебувала в республіці Білорусь.

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради з заявою про призначення і виплату державної допомоги при народженні дитини.

Однак, відповідач листом від 13.03.2017 року відмовив у наданні соціальної допомоги на підставі п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. №1751, оскільки дитина народилась 02.09.2015 року, а позивачка звернулася з заявою про призначення допомоги 21.02.2017р., тобто більш як через 12 місяців.

Відповідно до вимог ст.1 ОСОБА_3 України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Відповідно до вимог ст. 8 Контитуції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 3 ОСОБА_3 України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно ст. 51 ОСОБА_3 України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ст. 19 ОСОБА_3 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Стаття 46 ОСОБА_3 України проголошує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 10 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» зазначає, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до ч. 7, 9 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Відповідно до п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001р., допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Однак законодавчо встановлений строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини пропущений позивачкою з поважних причин, до 31 січня 2017 року позивачка разом зі своєю сім'єю знаходились на території республіки Беларусь, у звязку з проведенням на території м. Маріуполя антитерористичної операції.

Вищевказані обставини свідчать про те, що не звернення протягом одного року з моменту народження дитини за призначенням державної допомоги при народженні дитини зумовлено не лише наявністю обставин, які залежали від позивачки.

Суд вважає, що вини одержувача ОСОБА_1 у не отриманні допомоги при народженні дитини вчасно не має, також судом встановлено, що позивачка виховує дитину та виконує батьківські обов'язки, обмежень в часі щодо поновлення виплати допомоги при народженні дитини, припиненої не з вини одержувача ОСОБА_1, в Законі України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, не передбачено.

Крім того, суд вважає, що позивач та її дитина як громадяни України, відповідно до ОСОБА_3 України, мають право на соціальний захист від держави, а соціальний захист це комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, держава зобов'язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Позивачка ОСОБА_1, в сім'ї якої виховуються та проживає неповнолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Отже, позивачкою заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених ОСОБА_3 України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-Х11 від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Аналогічні зобов'язання України передбачені і у основних міжнародно-правових актах. Статті 9, 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року (ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року) визначає право кожної людини на соціальне забезпечення, а ст. 10 цього ж Пакту декларує визнання Державами-учасницями, що сім'ї, яка є природним і основним осередком суспільства, повинні надаватися по можливості якнайширша охорона і допомога, особливо при її утворенні і поки на її відповідальності лежить турбота про несамостійних дітей та їх виховання.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та іншими законами України.

Враховуючи зазначене, обмежень в часі для звернення за поновленням виплати допомоги при народженні дитини не має, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 слід поновити виплату допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Однак, суд враховує також те, що позивач з обєктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з даною заявою, оскільки позивачка знаходилася за межами країни, у звязку з проведенням на території м. Маріуполя антитерористичної операції.

Таким чином, суд з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, вважає, що позивачка має право на звернення до органу праці та соціального захисту населення у призначенні/поновленні допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

На підставі викладеного, суд вважає поважною причину пропуску строку для звернення до органу соціального захисту населення з заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Також, з метою захисту свобод та інтересів позивача та дитини, суд вважає за необхідне зобовязати управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради призначити і виплатити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ОСОБА_3 України, Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми», п. 55 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-Х11 від 27.2.1991 року, ст. 2, 6, 7, 11, 18, 19, 70,71, 94, 128, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИЛА:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Центрального району міста Маріупольської міської ради про визнання причин пропуску строку поважними та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати поважною причину пропуску строку для звернення ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради призначити і виплатити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом 10 днів від дня отримання її копії.

Суддя Н.П. Кірякова