Справа № 428/722/17
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року справа № 428/722/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чебанова О.О., суддів: Ханової Р.Ф., Васильєвої І.А., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 січня 2017 року у справі № 428/722/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобовязання призначити пенсію,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області № 5694/2016 від 30.11.2016 про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001); зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області призначити йому пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 року) з 23.11.2016 в розмірі 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи відповідно до довідки прокуратури Луганської області від 21.11.2016 № 18-707 вих. 16 (а.с. 2-11).

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 січня 2017 року у справі № 428/722/17 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено (а.с. 60-62).

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 68-82).

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

23 листопада 2016 року ОСОБА_2, як працююча особа в органах прокуратури, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону № 1789-ХІІ (а.с.59).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 30 листопада 2016 року № 5694/2016 року відмовлено позивачу у призначені пенсії. Відмова обґрунтована тим, що на дату звернення положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ втратили чинність, діє Закон № 1697-VII. Стаж позивача за вислугою років становить 20 років 04 дні, отже відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII позивач немає 23 років стажу роботи за вислугу років. Крім того, Законом № 213-VIII з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с.12-13).

Відповідно до копії трудової книжки, довідки прокуратури Луганської області від 21.11.2016 року, станом на 21.11.2016 стаж роботи позивача на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури становить 16 років 11 місяців 14 днів, вислуга років, що дає право на пенсію за вислугу років складає 20 років 03 дні (а.с. 19-28).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, Закон № 1789-ХІІ визнано таким, що втратив чинність, тому до спірних правовідносин має застосовуватися ст. 86 Закону № 1697-VII.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Спірним питання у справі є право позивача на призначення пенсії у відповідності до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що 15 липня 2015 року набрав силу Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Відповідно до пп.1 п.3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року;

Згідно зі статтею 147 Конституції України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції та законів України.

Зазначені зміни до законодавства не визнані неконституційними в установленому порядку, а тому підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Отже, приписи ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015р.

Тобто, з 15.07.2015р. статтею 86 Закону № 1697-VII визначено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача на положення ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які втратили силу.

Враховуючи, що позивач реалізував своє право на звернення за призначенням пенсії 23.11.2016 року, питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення, як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час статті 86 Закону № 1697-VII, а не Закону № 1789-ХІІ.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач набув стаж роботи за вислугу років - 20 років та 04 дні вже на час дії Закону № 1697-VII.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Зазначене підтверджується висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 01 листопада 2016 року по справі № 21-1425а16.

Отже, дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугою років є правомірними.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 24, 183-2, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 січня 2017 року у справі № 428/722/17 залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 січня 2017 року у справі № 428/722/17 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді Р.Ф. Ханова

ОСОБА_3