Справа № 216/4707/16-а(2-а/216/22/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" квітня 2017 р. справа № 216/4707/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції

на постанову Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2017 року у справі №216/4707/16-а

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_2 Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_3

про визнання постанови незаконною, -

встановив:

Позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серія АР №067181 від 21 вересня 2016 року, винесену відповідачем, про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Постановою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2017 року у справі №216/4707/16-а адміністративний позов задоволено. Постанова мотивована відсутністю прямих, безспірних і безсумнівних доказів вини позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що факт вчинення правопорушення підтверджується відеозаписом з бодікамери працівника поліції та письмовими поясненнями позивача. Доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача останній суду не надав.

Позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої

інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем 21 вересня 2016 року по відношенню до позивача винесено постанову серія АР №067181.

Згідно змісту зазначеної постанови, 21 вересня 2016 року об 00-10 год. по вулиці Черняховського у Центрально-Міському районі міста ОСОБА_2 позивач керував автомобілем НОМЕР_1, що має технічні несправності, якими до встановлених правил експлуатація його заборонена, а саме не горіли лампи лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п.п.31.4.3 "в" ПДР, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, за що на нього накладено штраф у розмірі 340 грн.

Правилами дорожнього руху (далі по тексту Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, встановлено єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

У відповідності до пункту 31.4.3 "в" Правил забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Статтею 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність у випадку керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

У відповідності до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частинами 1,3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі й обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Досліджуючи посилання Департаменту патрульної поліції, викладені в апеляційній скарзі, з урахуванням зазначених норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає, що належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення суду не надано.

Наданий відповідачем в ході розгляду справи відеозапис не підтверджує обставину керування позивачем транспортним засобом із недотриманням приписів пункту 31.4.3 "в" Правил, факт руху транспортного засобу із даною технічною несправністю не зафіксовано.

Щодо посилань Департаменту патрульної поліції на ненадання позивачем доказів того, що обставина правопорушення не мала місце, суд апеляційної інстанції зазначає, що існуючим процесуальним порядком адміністративного судочинства встановлено обовязок саме субєкта владних повноважень у доведенні правомірності свого рішення, а у спірних правовідносинах правомірності рішення про накладення адміністративного стягнення внаслідок вчинення адміністративного правопорушення.

Сукупність матеріалів адміністративної справи надає підстави для висновку про протиправність оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить із положень статті 62 Конституції України, у відповідності до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Постанову Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2017 року у справі №216/4707/16-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко