Справа № 200/3578/17
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/3578/17
провадження № 2а/200/538/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцова Т.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення адміністративного позову депутата Дніпропетровської міської ради VII скликання ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2017 року депутат Дніпропетровської міської ради VII скликання ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Дніпровської міської ради та виконавчого комітету Дніпровської міської ради, про визнання протиправними та скасування рішень Дніпропетровської міської ради від 14.07.2004 № 27/18 «Про Концепцію розміщення та розвитку зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську» та виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011 № 1148 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16.02.04 № 325 «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську» із урахуванням рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.07.2016 № 263 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 31.08.2011 № 1148 щодо порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську», посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

20.03.2017 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення Дніпропетровської міської ради від 14.07.2004 №27/18 «Про Концепцію розміщення та розвитку зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську»; зупинення дії рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011 № 1148 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16.02.04 № 325 «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську» із урахуванням рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.07.2016 № 263 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 31.08.2011 № 1148 щодо порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську»; заборони Дніпровській міській раді та виконавчому комітету Дніпровської міської ради до розгляду справи по суті приймати аналогічні (подібні) рішення; заборони виконавчим органам Дніпровської міської ради розробляти аналогічні проекти рішень та вносити їх на розгляд виконавчого комітету Дніпровської міської ради чи на розгляд сесії Дніпровської міської ради.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що підчас судового засідання з розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан» та Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ» на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2016 по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, було встановлено, що рішення Дніпропетровської міської ради від 14.07.2004 №27/18 «Про Концепцію розміщення та розвитку зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську» та рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011 № 1148 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16.02.04 №325 «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську», яким Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську викладено в новій редакції та затверджено Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпропетровську, які регулюють питання розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпрі, прийняті Дніпропетровською міською радою та її виконавчим комітетом з грубим порушенням норм чинного законодавства України, а саме: Закону України «Про рекламу» та Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067.

Згідно з Законом України «Про статус депутатів місцевих ради» депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

З огляду на норми вищенаведеного Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» встановлено, що депутат повинен захищати інтереси не тільки свої особисті, а й інтереси відповідної територіальної громади та її частини.

Отже, позивач як депутат місцевої ради має право звернутися з відповідним позовом до суду для захисту прав розповсюджувачів зовнішньої реклами міста Дніпро представників територіальної громади.

Вказане дозволить захистити права всіх розповсюджувачів зовнішньої реклами в цілому та не змусить кожного рекламорозповсюджувача окремо звертатися за захистом своїх прав до суду.

Регулювання відносин, що виникають у звязку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах та визначення порядку надання дозволів на розміщення такої реклами здійснюється у відповідності до Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067.

Порядком розміщення зовнішньої реклами, а саме п. 2.3. визначені повноваження робочого органу, які не є вичерпними.

При цьому, в оскаржуваному Порядку розміщення зовнішньої реклами перелік цих повноважень безпідставно розширений від тих повноважень, які передбачені п. 6 Типових правил.

З огляду на вказане можна дійти висновку, що виконавчий комітет міської ради безпідставно наділив один із підпорядкованих йому виконавчих органів (структурних підрозділів) повноваженнями, які не передбачені чинним законодавством.

В оскаржуваному Порядку розміщення зовнішньої реклами перелік необхідних документів для отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами розширено необхідністю надання робочому органу копії правовстановлювальних документів у разі подання заяви на місце, що належить до державної, приватної (колективної) власності.

Розширення переліку надання необхідної документації суперечить чинному законодавству та спричиняє незаконне затягування процесу отримання дозвільного документу субєктом підприємницької діяльності, адже встановлення ним власника майбутнього місця розташування рекламного засобу може тривати деякий час та потребувати додаткових витрат.

Вказані суперечності в Порядку розміщення зовнішньої реклами можуть бути вирішені робочим органом без витребування від розповсюджувача зовнішньої реклами цих документів, адже п. 16 Типових правил передбачено, що видача дозволу погоджується робочим органом з власником місця або уповноваженим ним органом (особою), а також з: Мінкультури у разі розміщення зовнішньої реклами на памятках національного значення, в межах зон охорони цих памяток, історичних ареалів населених місць; органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласною, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями у разі розміщення зовнішньої реклами на памятках місцевого значення, а також в межах зон охорони цих памяток; утримувачем інженерних комунікацій у разі розміщення зовнішньої реклами в межах охоронних зон цих комунікацій; Укравтодором або власниками автомобільних доріг та Національною поліцією у разі розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг. Перелік органів та осіб, з якими погоджується видача дозволу, є вичерпним.

Згідно з вимогами п. 5 Типових правил, для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління.

Саме робочим органом, який визначає всі інстанції, з якими необхідно погодити дозвіл на розміщення зовнішньої реклами є один з визначених міською радою виконавчих органів міської ради (структурний підрозділ міської ради).

З вказаного можна дійти висновку, що жодний з майбутніх рекламорозповсюджувачів взагалі не впливає на процедуру погодження дозвільного документа.

Тобто, саме робочий орган повинен повідомити розповсюджувачу зовнішньої реклами перелік всіх інстанцій, з якими необхідно погодити дозвіл, тим самим позбавити субєкта підприємницької діяльності від необхідності витрачати власний час та кошти на встановлення власника.

П. 4.3. оскаржуваного Порядку розміщення зовнішньої реклами визначено непередбачені чинним законодавством України підстави для відмови у продовженні строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами, а саме: у разі наявності у розповсюджувача зовнішньої реклами заборгованості з оплати за тимчасове користування цим або іншими місцями розташування рекламних засобів, які перебувають у комунальній власності, та у разі невідповідності подальшого розташування рекламного засобу на цьому місці розробленій схемі оформлення міського середовища засобами зовнішньої реклами або вимогам до зовнішньої реклами.

Також, незаконною є підстава для переоформлення дозволу у разі набуття права власності на рекламний засіб іншою особою або передача його в оренду відсутність акту звірки взаєморозрахунків.

Вказаний акт надається комунальним підприємством, відповідно, вимагання вказаного акту від розповсюджувача зовнішньої реклами також може призвести до затягування часу такого переоформлення.

Зі змісту деяких положень Концепції вбачається, що саме вона є підставою для розроблення та затвердження схем розміщення та реконструкції рекламних засобів на території міста.

Але, саме у Концепції наголошується, що розміщення зовнішньої реклами повинно здійснюватися відповідно до чинного законодавства, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, голови облдержадміністрації, міської ради, її виконавчих органів та посадових осіб.

Тобто, першочерговими актами, якими необхідно керуватися в питаннях розміщення зовнішньої реклами є норми чинного законодавства України.

Вказане підтверджується також вимогами ст. 16 Закону України «Про рекламу», яка регламентує, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, законодавством чітко встановлено, що кожен Порядок, який регламентує питання розміщення зовнішньої реклами в кожному місті, селі чи селищі повинен бути розроблений на підставі затверджених Кабінетом Міністрів України Типових правил.

Таким чином, всі вище перелічені акти, які регламентують положення розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпропетровську (Концепція, Порядок розміщення зовнішньої реклами, Положення про порядок демонтажу, вже прийняті рішення виконавчого комітету про затвердження схем розташування рекламних засобів) в частині наділення виконавчого комітету Дніпровської міської ради повноваженнями приймати рішення про затвердження чи розроблення схем розміщення рекламних засобів, суперечать нормам чинного законодавства.

Позивач вважає, що розробка схем розташування рекламних засобів, окрім того, що завдасть значних матеріальних збитків для рекламорозповсюджувачів міста, оскільки є велика вірогідність того, що саме на підставі таких схем може бути здійснений примусовий демонтаж вже встановлених рекламних конструкцій.

При цьому, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено такого поняття як «пообєктні схеми оформлення міського середовища засобами зовнішньої реклами» чи «схеми розташування рекламних засобів у місті».

Тобто, виконавчим комітетом міської ради неправомірно наділено себе незаконними повноваженнями по винесенню рішень про затвердження пообєктних схем оформлення міського середовища засобами зовнішньої реклами чи схем розташування рекламних засобів у місті.

Розділом 8 оскаржуваного Порядку розміщення зовнішньої реклами визначено вимоги до зовнішньої реклами вмісті Дніпропетровську.

Загальні вимоги до реклами визначені ст. 8 Закону України «Про рекламу». Вимоги до зовнішньої реклами визначені п. 34 Типових правил. Всі ці вимоги є вичерпними.

Але, при цьому, виконавчий комітет міської ради, ухвалюючи рішення про затвердження порядку розміщення зовнішньої реклами в черговий раз незаконно прописує такі вимоги, які не передбачені жодним нормативним актом.

Більш того, пунктами 8.2. та 8.3. Порядку розміщення зовнішньої реклами визначено вимоги до засобів зовнішньої реклами та вимоги до стану рекламних засобів, де визначено, що конструкція рекламних засобів повинна відповідати таким вимогам: великогабаритні рекламні засоби повинні мати монолітний вигляд; окремо розташовані рекламні засоби повинні мати двосторонню конструкцію або декоративно оформлений зворотній бік; фундаменти наземної зовнішньої реклами повинні бути заглибленими, а у випадках неможливості заглиблення, можуть бути за вимогою декоративно оформленими; досконалість конструктивного вирішення (у тому числі вжиття антивандальних заходів) та його якісне виконання; зручність і безпека проведення ремонтних і експлуатаційних робіт; зручність заміни інформаційних елементів; стійкість конструкційних матеріалів, фарб та покриттів рекламних носіїв до впливу атмосферних умов на весь термін експлуатації; рекламні засоби повинні розміщуватись на такій відстані від крони дерев і кущів, яка забезпечить подальше обслуговування зелених насаджень і рекламних засобів без їх ушкодження; не допускається розміщення стаціонарних спеціальних конструкцій, що є джерелами шуму, вібрації, потужних світлових, електромагнітних і інших випромінювань і полів, поблизу житлових приміщень з порушенням встановлених санітарних норм.

Перелічені вимоги також не відповідають вимогам чинного законодавства та прийняті з перевищенням повноважень.

П. 9.8. передбачені зобовязання для розповсюджувачів зовнішньої реклами, які також прийняті з перевищенням повноважень, а саме: у випадку проведення робіт в охоронних зонах інженерних мереж сповістити їх власників про початок виконання робіт (за добу до початку земляних робіт) і забезпечити захист комунікацій під час проведення робіт, у разі пошкодження комунікацій у мінімальний термін вжити заходів до їх відновлення за участю організації, що їх експлуатує; обгородити місце робіт, освітлювати місце робіт в нічній час, встановити попереджувальні знаки згідно з БНіП та проекту (схеми) організації дорожнього руху, забезпечити безпеку руху пішоходів і транспорту на території, яка використовується у процесі розташування рекламного засобу; у разі проведення робіт на територіях з твердим покриттям і необхідністю заглиблення фундаменту рекламного засобу виконати попередню підготовку, яка гарантує максимальне збереження твердого покриття та необхідну якість його відновлення; виконати відновлення твердого покриття аналогічним матеріалом за технологією, яка гарантує належну якість твердого покриття та відсутність осідання ґрунту; відновити пошкоджені зелені насадження, газон, вивезти зайвий ґрунт, сміття, залишки матеріалів; забезпечити повторне відновлення твердого покриття в місцях виконання робіт у разі його руйнування або осідання протягом трьох років з дати закінчення проведення робіт; у разі проведення земельних робіт, після їх закінчення та відновлення території здати її КП «Адміністративно-технічне управління» за актом.

Положенням про порядок демонтажу виконавчий комітет міської ради наділяє себе незаконними повноваженнями здійснення примусового демонтажу:

Але, при цьому, жодним нормативно-правовим актом не передбачено визначення «примусовий демонтаж рекламного засобу» та не визначено такої процедури чи то комунальним підприємством чи то структурним підрозділом (робочим органом) міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

На теперішній час існує загроза демонтажу рекламних засобів працівниками Дніпровської міської ради, її виконавчого комітету та підпорядкованими їм комунальними підприємствами, а отже будуть прямо порушені законні права рекламорозповсюджувачів (можливе пошкодження рекламних засобів при демонтажі, витрати на демонтаж будуть покладені рекламорозповсюджувачами на Відповідача, тобто на міський бюджет), що, в свою чергу, на думку позивача, як депутата Дніпропетровської міської ради, є неприпустимим. Так, представниками Дніпровської міської ради в грудні 2016 року січні 2017 року було здійснено умисне знищення майна у вигляді рекламних конструкцій.

Дана загроза перебуває у прямому причинному звязку з дією протиправних рішень Дніпропетровської міської ради від 14.07.2004 № 27/18 «Про Концепцію розміщення та розвитку зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську» та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011 № 1148 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16.02.04 № 325 «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську» із урахуванням рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.07.2016 № 263 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 31.08.2011 № 1148 щодо порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську».

Вирішуючи питання стосовно забезпечення позову, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Частинами 3 та 4 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено наступні способи забезпечення позову: 1) зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; 2) заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ", судам необхідно враховувати, що згідно з частинами третьою та четвертою статті 117 КАС України забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: 1) зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; 2) заборони вчиняти певні дії. Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним.

Також при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

- наявності звязку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

- імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із предявленими позовними вимогами, необхідність забезпечення позову випливає з очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам рекламорозповсюджувачам міста застосуванням оскаржуваних рішень. Факт демонтажу рекламних засобів працівниками відповідачів та підпорядкованих їм органів є загальновідомими та доводиться наданими позивачем фотокартками.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення адміністративного позову .

Керуючись ст. 118 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву позивача про забезпечення позову - задовольнити.

До вирішення спору по суті зупинити дію рішення Дніпропетровської міської ради від 14.07.2004 № 27/18 «Про Концепцію розміщення та розвитку зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську».

До вирішення спору по суті зупинити дію рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011 № 1148 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16.02.04 № 325 «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську» із урахуванням рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.07.2016 № 263 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 31.08.2011 №1148 щодо порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську».

До вирішення спору по суті заборонити Дніпровській міській раді та виконавчому комітету Дніпровської міської ради приймати аналогічні (подібні) рішення.

До вирішення спору по суті заборонити виконавчим органам Дніпровської міської ради розробляти аналогічні проекти рішень та вносити їх на розгляд виконавчому комітету Дніпровської міської ради чи на розгляд сесії Дніпровської міської ради.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, строк предявлення ухвали до виконання до 21.03.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається Дніпропетровському апеляційному адміністративному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Т.В. Шевцова