Справа № 826/11680/15
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
26 квітня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,
Суддів: Глущенко Я.Б.,
Шелест С.Б.,
за участю секретаря судового засідання Понсе Кашоіди О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України про зобов`язання вчинити дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про зобов`язання Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України вчинити певні дії щодо видачі ОСОБА_1 речового майна, згідно з переліком, зазначеним у довідці від 31.03.2011 №32.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2015 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У той же час, згідно з наявною у матеріалах справи копією рапорту від 21.01.2011, позивач просив після звільнення розрахувати його за всіма видами забезпечення, відповідно до вимог законодавства, у тому числі з урахуванням судових рішень, які набрали законної сили.
Позивач повідомив суд, що при проходженні військової служби у визначені строки, так і після звільнення, не отримав у повному обсязі речове майно, що підтверджується довідкою Адміністративно-господарчого управління Генерального штабу Збройних Сил України від 31.03.2011 №32.
Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2012 у справі №2а-6331/11/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2015, позов ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Тилу Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною задоволено, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України (фінансове управління) щодо не проведення повного розрахунку з позивачем на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (31.03.2011) належним грошовим і речовим забезпеченням (грошовою компенсацією замість належного до видачі речового майна у запас).
На підставі викладеного, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про стягнення компенсації замість речового права (адміністративна справа №826/6966/13-а).
За результатами розгляду адміністративної справи №826/6966/13-а Вищим адміністративним судом України винесено постанову від 21.01.2015, якою постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що на момент звернення ОСОБА_1 для отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам даного Закону.
Вважаючи на підставі викладеного наявність у відповідача обов`язку із забезпечення позивача речами, згідно з довідкою від 31.03.2011 №32, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає про таке.
Згідно частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла до 11.03.2000), військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Так, ст.2 «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 №1459-ІІІ, що набрав чинності 11.03.2000, призупинено дію частини другої статті 9 Закону №2011-ХІІ в частині одержання військовослужбовцями речового майна або за їх бажанням грошової компенсації замість нього.
Законом України від 03.11.2006 №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1, якою врегульовано питання щодо продовольчого, речового та іншого забезпечення військовослужбовців.
Приписами статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній станом на момент звільнення позивача та складання довідки від 31.03.2011 №32) передбачено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
При переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується: 1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби; 2) добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.
Право на отримання замість належних військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів, яке було визначено частиною другою статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», діяло до 01.01.2008.
Статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулювали порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.
З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному позивачем судовому рішення про те, що на момент звернення позивача для отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав права на отримання компенсації замість речового майна для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам даного Закону.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 у справі №826/6966/13-а, а також висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема в постановах від 22 жовтня 2013 року у справі №21-286а13 та від 10 грудня 2013 року у справі №21-415а13.
Суд першої інстанції вірно вказав, що за аналогією з викладеним вбачається, що приписами статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які діяли станом на момент виникнення спірних правовідносин, передбачалось речове забезпечення виключно військовослужбовців, а не звільнених осіб з військової служби.
Встановлено, що Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України не має можливості забезпечити позивача речовим майном, переліченим у довідці від 31.03.2011 №32, оскільки вказане майно з 2014 року не виробляється легкою промисловістю, а у 2014 році введено нові зразки військової форми одягу.
Отже, суд першої інстанції враховуючи відсутність у позивача, як звільненого військовослужбовця, станом на момент виникнення спірних правовідносин можливості виплати грошової компенсації замість речового майна для військовослужбовців, що встановлено у судовому порядку, а також неможливість надання останньому такого речового майна, з огляду на його звільнення з військової служби та фактичною відсутністю затребуваного майна, дійшов вірного висновку про необґрунтованість вимоги про зобов`язання Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України вчинити певні дії щодо видачі ОСОБА_1 речового майна, згідно з переліком, зазначеним у довідці від 31.03.2011 №32.
Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд,-
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Повний текст ухвали виготовлено 26.04.2017 року.

Головуючий суддя Кузьмишина О.М.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.