Справа № 2-а-2474/09/1570
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2010-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2010 р.Справа № 2-а-2474/09/1570

Категорія: 2.11.13Головуючий в 1 інстанції: Федусик А.Г.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

за участю представника МДПІ ОСОБА_5 (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2010 року по справі за позовом Ананьївського виробничого управління житлово-комунального господарства до Ананьївського відділу Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії, скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Ананьївське виробниче управління житлово-комунального господарства, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ананьївського відділу Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії, скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2010 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Ананьївського відділу Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції щодо зарахування збору за геологорозвідувальні роботи, сплаченого за третій квартал 2008 року, до інших податкових періодів. Зобов'язано Ананьївський відділ Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції зарахувати сплачені платіжними дорученнями №№264, 276, 337 кошти по збору за геологорозвідувальні роботи до третього кварталу 2008 року. Скасовано податкові повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2008 року та №/0 від 25.11.2008 року про застосування до Ананьївського виробничого управління житлово-комунального господарства штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату збору геологорозвідувальні роботи в розмірі 696.31 грн. та 115,41 грн. відповідно, прийняті Ананьївським відділом Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з Постановою суду першої інстанції, Любашівська міжрайонна державної податкова інспекція Одеської області подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2010 року по справі № 2-а-2474/09/1570 та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Ананьївського виробничого управління житлово-комунального господарства залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що при прийняті постанови судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги п. 7 ст. 7 Закону України „Про порядок погашення податкових зобовязань перед бюджетами ат цільовими фондами № 2181 від 21.12.2000 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Як встановлено судом першої інстанції, Ананьївське виробниче управління житлово-комунального господарства є платником обовязкового збору за геологорозвідувальні роботи станом на 01.07.2008 року мало заборгованість зі сплати цього боргу в розмірі 12821,68 грн. (а.с. 17-23, 40, 77-80).

У третьому кварталі 2008 року УЖКГ платіжними дорученнями від 24.09.2008 року, 30.09.2008 року та 25.11.2008 року перерахувало поточні платежі щодо зазначеного збору за третій квартал 2008 року в сумі 500 грн., 643 грн. та 237,29 грн. відповідно (а.с. 10-13).

Відповідачем зазначені кошти були самостійно зараховані у сплату заборгованості за попередній період, а також відповідно до п.п.17.1.7 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" були прийняті податкові повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2008 року та №/0 від 25.11.2008 року про застосування до УЖКГ штрафних санкцій за несвоєчасну сплату цього збору в розмірі 696.31 грн. та 115,41 грн. відповідно.

Відповідно до п.п.3.1.1 ст. 3 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" активи платника податків, до яких згідно з п.п. 1.7 ст.1 цього ж Закону є кошти такого платника, можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу. У разі, якщо такого платника податків визнано банкрутом, черговість задоволення претензій кредиторів визначається законодавством про банкрутство.

Відповідно до п.п.4.1.1. ст.4 та 5.3.1 ст.5 зазначеного Закону платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті, зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Що стосується посилання апелянта на п.7.7 ст.7 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" в обґрунтування своїх дій щодо перерозподілу поточних платежів УЖКГ суд вважає їх безпідставними, оскільки ця норма не встановлює права відповідача на здійснення зазначених дій, і такі доводи суперечать вимогам п.п.3.1.1 ст. 3 цього Закону, відповідно до яких активи платника можуть бути стягнені в погашення податкового боргу лише за рішенням суду.

Крім того, відповідно до ОСОБА_6 адміністративного суду, від 17.03.2009, № 358/13/13-09 "Щодо застосування пункту 7.7 статті 7 Закону України від 21.12.2000 N 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", як визначено підпунктом 7.1.1 пункту 7.7 статті 7 Закону, джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону України від 20.05.99 N 679-XIV "Про Національний банк України" Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 N 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за N 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснюючи перерахування поточних платежів УЖКГ щодо сплати обов'язкового збору за геологорозвідувальні роботи за третій квартал 2008 року у погашення існуючої заборгованості за попередні періоди, та приймаючи податкові повідомлення-рішення про нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату цього збору в розмірі 696,31 грн. та 115,41 грн. відповідно, відповідач діяв не на підставі закону, не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Одеський окружний адміністративний суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2010 року по справі № 2-а-2474/09/1570, - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2010 року по справі за позовом Ананьївського виробничого управління житлово-комунального господарства до Ананьївського відділу Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії, скасування податкових повідомлень-рішень, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалу складено у повному обсязі 23 грудня 2010 року.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3