Справа № 818/763/16
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 р.Справа № 818/763/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2016р. по справі № 818/763/16

за позовом ФОП ОСОБА_1

до ДПІ у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася із позовом до суду, в якому просить визнати протиправними та скасувати винесені Державною податковою інспекцією у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області податкове повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666 про сплату суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 46478грн.00коп., з яких 37182грн.40коп. за основним платежем та 9295грн.60коп. за штрафними (фінансовими) санкціями; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2016р. №Ф-/2701 з єдиного внеску; рішення від 02.06.2016р. №/27017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2016р. в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу , вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного від 22.12.2016 по справі № 818/763/16 була прийнята з неправильним застосування норм права, у зв'язку із чим підлягає скасуванню. Вважає , що судом не обґрунтовано було не взято до уваги всі надані позивачем по справі докази, що підтверджують витрати на суму 34657,10 грн., лише з тієї причини, що вони начебто не надавалися на перевірку або не подавалися разом із запереченнями на акт перевірки або зі скаргою на прийняття відповідачем рішення. Вказує на помилковість висновків ДПІ у м. Сумах про перевищення підприємцем обсягу постачання в розмірі 300000,00 грн. , оскільки позивачем придбавалися товари (алкогольні напої та цигарки, копії видаткових та податкових накладних містяться в матеріалах справи) виключно з ПДВ і, як вказано в акті перевірки, за період із 01.08.2013 по 30.06.2014 обсяг виручки від реалізації вказаних товарів склав 304599,30 грн., а якщо від вказаної суми відняти ПДВ, який сплачено підприємцем в ціні придбаних товарів, обсяг постачання складе 253832,75 грн. без ПДВ. При цьому , суд посилається на копії розрахунків суми збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за період з серпня 2013 р. до червня 2014 р., поданих позивачем до ДПІ у м. Сумах, в яких нею вказано розмір виручки від реалізації напоїв та пива, що сукупно перевищує 300000. Також, вказує на те, що ДПІ у м. Сумах виявила факт не реєстрації позивача платником податку на додану вартість лише 05.01.2016 (по даті складання акту акт від 05.01.2016 № 7/18- 19-17-03//2), коли діяла редакція п. 181.1 ПКУ яка передбачала обов'язкову реєстрацію платником ПДВ за умови перевищення обсягу оподатковуваних операцій у розмірі 1000000,00 грн., відповідальність до Підприємця повинна застосовуватись виходячи із вказаної величини. Як було встановлено Сумським окружним адміністративним судом за період з 01.08.2013 до 30.06.2014 обсяг виручки від реалізації товарів позивачем склав 304599,30 грн., що значно менше обсягу в 1000000,00 грн., тому жодних підстав для застосування відповідальності у ДПІ у м. Сумах до підприємця не було. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 р., ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що наказом ДПІ у м. Сумах №944 від 01.09.2015р. призначена планова виїзна документальна перевірка ФОП ОСОБА_1 за період з 22.07.2013р. до 31.12.2014р.

Письмове повідомлення про проведення перевірки №87 від 01.09.2015р. та копія наказу №944 направлені на адресу позивачки поштою з повідомленням про вручення.

ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у м. Сумах 08.09.2015р. подана заява про втрату документів та перенесення строків початку перевірки, у зв'язку з чим ДПІ у м. Сумах прийнято рішення про перенесення терміну проведення перевірки до відновлення та надання позивачем документів, в межах строків, визначених п.44.5 ст.44 Податкового кодексу України.

Копію наказу про перенесення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки №990 вручено під підпис безпосередньо фізичній особі-підприємцю.

Направлення про проведення перевірки від 08.12.2015р. №1544 надано для ознайомлення під підпис позивачу .

Вперіод з 08.12.2015р. до 28.12.2015р. фахівцями податкового органу проведена планова документальна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено акт від 05.01.2016р. №7/18-19-17-03//2.

Перевіркою встановлені порушення позивачем:

1) п.138.4, п.138.6 ст.138; п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139; п.177.2 ст.177 Податкового Кодексу України, внаслідок чого нараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 5198,56 грн. за 2013 р.;

2) п.4 ч.1 ст.4, п.2 ч.1 ст.7, ч.3 ст.7, п.4 ч.1 ст.1, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України „Про збір та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", із змінами та доповненнями, що призвело до заниження єдиного внеску у сумі 12026,02 грн. за 2013 р.;

3) п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2, п.183.10 ст.183, пп."б" п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп.200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України, а саме заниження податкового зобов'язання по ПДВ загальну суму 37182,4 грн., у тому числі: липень 2014року в сумі 2260,4 грн., серпень 2014 року в сумі 3863,6 грн., вересень 2014року в сумі 6913,3 грн., жовтень 2014року в сумі 7698,1 грн., листопад 2014 року в сумі 7646,9 грн., грудень 2014року в сумі 8794,1 грн.

На підставі висновків акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666 про сплату суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 46478грн.00коп.; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2016р. №Ф-/2701 з єдиного внеску та рішення від 02.06.2016р. №/27017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

ФОП ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ДФС у Сумській області зі скаргою на податкове повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666, яка залишена без задоволення рішенням Головного управління ДФС у Сумській області від 23.03.2015р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того , що висновки податкового органу, на підставі яких винесені оскаржуване податкові повідомлення - рішення, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, є обґрунтованими і правомірними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666, колегією суддів встановлено , що підставою для його прийняття слугувало нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість на обсяги реалізованого товару, що перевищують протягом останніх 12 календарних місяців 300000 грн. (без урахування податку на додану вартість).

В акті перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в періоді з 23 липня 2013 року по 31 грудня 2014 року перебувала на загальній системі оподаткування. У перевіреному періоді фізична особа-підприємедь здійснювала наступну діяльність: обслуговування напоями, діяльність ресторанів, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, алкогольними напоями та тютюновими виробами, надання послуг мобільного харчування.

Проведеною перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 сукупно перевищила суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), протягом останніх дванадцяти календарних місяців, за період з серпня 2013 року по червень 2014 року включно. За період з 1 серпня 2013 року по 30 червня 2014 року обсяг виручки від реалізації товарів ФОП ОСОБА_1 склав 304599,30 грн., що підтверджується даними книги обліку доходів та витрат, книги обліку розрахункових операцій і звітів реєстраторів розрахункових операцій.

В порушення пунктів 183.1, 183.2 статті 183 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 не надала до ДПІ у м. Сумах реєстраційної заяви у законодавчо встановлені строки та не була зареєстрована платником податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України з 11 липня 2014 року ФОП ОСОБА_1 вважається платником податку на додану вартість без права віднесення сум податку до податкового кредиту до дати реєстрації платником податку на додану вартість.

Таким чином, проведеною перевіркою встановлено здійснення ФОП ОСОБА_1 у періоді з 11 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року оподатковуваних операцій з поставки товарів/послуг, в рахунок оплати яких надійшли кошти на загальну суму 1185912,00 грн. , в результаті чого нараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 37182,40 гривень.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно з пунктом 183.1 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, ще підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У відповідності до пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Виходячи з вищезазначеного, суб'єкти господарювання, які підлягають обов'язковій реєстрації платниками ПДВ, вважаються платниками цього податку, незалежно від того, чи подавали вони заяву на таку реєстрацію, чи ні.

Тобто, платник податків, сума доходу якого за останні дванадцять календарних місяців перевищує 300 000 грн. підлягає обов'язковій реєстрації платником податку на додану вартість.

Згідно пп.«б» п. 184.1 ст.184 Податкового Кодексу України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо: будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, прийняла рішення про припинення та затвердила ліквідаційний або передавальний баланс щодо своєї діяльності відповідно до законодавства за умови сплати суми податкових зобов'язань із податку у випадках, визначених цим розділом».

Враховуючі вищевикладені норми законодавства, приватний підприємець має нести відповідальність на рівні зареєстрованого платника податку на додану вартість з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання заяви про реєстрацію платником такого податку, тобто з 11 числа календарного місяця до дня прийняття рішення про припинення господарської діяльності.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми, визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, у разі перевищення граничного розміру сукупної виручки у платника податку виникає не тільки обов`язок перейти у наступному податковому періоді на загальну систему оподаткування, а й обов'язок оподаткувати суму такого перевищення.

Оскільки матеріалами справи встановлено, що позивач у період з серпня 2013 року по червень 2014 року отримав сукупну виручку від господарської діяльності, яка перевищує 300000 грн. та був зобов'язаний у липня 2014 року зареєструватися платником податку на додану вартість, однак цього не зробив, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податковим органом обґрунтовано нараховано позивачу податок на додану вартість та застосовано штраф спірним податковим повідомленням-рішенням.

Доводи апелянта з посиланням на те , що суд першої інстанції безпідставно при встановлені суми виручку від господарської діяльності врахував копії розрахунків суми збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за період з серпня 2013 р. до червня 2014 р. є помилковими , оскільки суд першої інстанції дійшов висновку , що ФОП ОСОБА_1 сукупно перевищила суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) 300 000грн. саме на підставі даних Книги обліку доходів та витрат №2232 від 10.09.2015р. (т.1,а.с.166-176) та Книги обліку розрахункових операцій №/1 від 29.07.2013 р. (серпень 2013р. - 10320,40 грн., вересень 2013р. - 31982,8 грн., жовтень 2013 р. - 27498,20 грн., листопад 2013р. - 36302,00 грн., грудень 2013р. - 35284,5 грн., січень 2014р. - 33214,00 грн., лютий 2014р. - 34735,00 грн., березень 2014р. - 33076,40 грн., квітень 2014р. - 27174,00 грн., травень 2014р. -15992,00 грн., червень 2014р. - 19020,00 грн.) та звітів реєстраторів розрахункових операцій за 11 календарних місяців, які свідчать, що обсяг виручки від реалізації товарів за період з 01.08.2013p. дo 30.06.2014р. склав 304599,3грн.

Доводи апелянта з посиланням на те, що ДПІ у м. Сумах виявила факт не реєстрації позивача платником податку на додану вартість лише 05.01.2016 (по даті складання акту акт від 05.01.2016 № 7/18- 19-17-03//2), коли діяла редакція п. 181.1 Податкового кодексу України яка передбачала обов'язкову реєстрацію платником ПДВ за умови перевищення обсягу оподатковуваних операцій у розмірі 1000000,00 грн., відповідальність до Підприємця повинна застосовуватись виходячи із вказаної величини є помилковими , оскільки в даному випадку перевищення виникло у період з серпня 2013 року по червень 2014 року , а зміни внесені до пункту 181.1 статті 181 шляхом заміни цифр з « 300000» на « 1000000» згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 № 1621-VII набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто після виникнення спірних правовідносин , а тому слід застосовувати норми права , які діяли на час виникнення спірних правовідносин , а не на нас складання акту перевірки.

Також, судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що перевіркою правильності визначення валових витрат, відображених в деклараціях про доходи, з даними про суми валових витрат, встановлено завищення валових витрат на суму 34657грн.10коп. за 2013р., що виникло в результаті включення до складу валових витрат, які не підтверджені відповідними платіжними та/або розрахунковими документами.

Згідно п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу» та відповідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України «Не включаються до складу валових витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Згідно податкової декларації за 2013 рік позивачкою задекларовано 121100,78грн. витрат, на перевірку надані документи, які підтверджують витрати у розмірі 86443,68грн.

На суму витрат у розмірі 34657,10грн. документи до перевірки надані не були.

Апелянт вказує , що ним надано до суду всі документи, що підтверджують витрати за весь 2013 рік в податковій декларації, та зокрема витрати в сумі 34657,10 грн., які, як на думку ДПІ у м. Сумах, не підтверджені документально, однак , судом вказані документи не взято до уваги лише з тієї причини, що вони начебто не надавалися на перевірку або не подавалися разом із запереченнями на акт перевірки або зі скаргою на прийняті відповідачем рішення.

Колегія суддів вважає вказані доводи помилковими , виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (абзац перший пункту 44.3 цієї статті).

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та митний орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби, митного органу /пунктом 44.5 статті 44 Податкового кодексу України/.

Відповідно до абзацу першого пункту 44.6 ст. 44 ПК у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Абз.1,2 п.44.7 ст.47 ПК України передбачено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (абзац другий цього пункту ).

Зміст вказаних правових норм свідчить, що обов'язок контролюючого органу здійснювати виїзну перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов'язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці органами державної податкової служби. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 ст.44 ПК прирівнюється до їх відсутності.

При цьому, нормами Податкового кодексу України, зокрема пунктів 44.5 та 44.7 ст. 44 передбачені процедури захисту прав платника податків у разі неналежного виконання посадовими особами контролюючого органу обов'язку врахувати при перевірці всі документи, надані платником податків та у випадку втрати документів із встановленням строку на їх відновлення.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для беззаперечного висновку про те, що відсутність первинних документів на підтвердження проведення господарських операцій унеможливлює відображення таких операцій у податковому обліку, відповідно і декларування таких операцій у податковій звітності не є підтверджуючим фактом результатів їх проведення, оскільки без належних документів не можливо підтвердити правильність складання податкової звітності, повноту оприбуткування торгової виручки, правильність заповнення книги підприємця тощо.

Матеріали справи свідчать, що документи в підтвердження виявленої розбіжності валових витрат у сумі 34657грн.10коп., задекларованих позивачем за 2013 рік, під час перевірки у позивача були відсутні.

Додаткові документи, які підтверджують решту суми витрат, як до закінчення перевірки, так і після отримання акта перевірки ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у м. Сумах не подавалися, що не спростовується позивачем.

Крім того, у скарзі від 20.01.2016р. позивач не посилалася на безпідставність вказування ДПІ у м. Сумах в акті від 05.01.2016р. №7/18-19-17-03//2 на відсутність під час перевірки первинних документів, які б підтверджували витрати у сумі 34657грн.10коп., задекларованих нею за 2013 рік, у скарзі лише ставилося винятково питання щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 20.01.2016р. №/2666 про сплату суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, а не вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2016р. №Ф-/2701 з єдиного внеску.

Матеріали справи свідчать, що заперечення на акт перевірки та первинні документи бухгалтерського обліку до податкового органу від позивача не надавалися.

Враховуючи те, що позивач не надав первинних документів в підтвердження відображення сум в податковому обліку, не скористався можливістю надання заперечення на акт перевірки протягом 5 робочих днів з дня отримання акту разом з документами, відповідно до п.86.8. ст. 86 Податкового кодексу України податковим органом правомірно прийняті оскаржувані рішення , вимога.

У зв'язку вище встановленим податковим органом донараховано ФОП ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5198,56грн. (34657,10*15% ставка податку) та застосовано штрафну санкцію у розмірі 1299,64грн. (25%).

Крім цього , в результаті завищення валових витрат на суму 34657,10 грн., в порушення п.138.4 ст.138, п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2 ст.177 Податкового Кодексу України встановлено заниження чистого доходу на суму 34657,10 грн., що, в свою чергу призвело до заниження бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Так , перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу фізичної особи-підприємця, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 %, встановлено порушення п.4 ч.1 ст.4,п.2 ч.1 ст.7, ч.3 ст.7, п.4 ч.1 ст.1, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464- VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", (із змінами та доповненнями), що призвело до його заниження на суму 12026,02 грн.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які брали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно п.2 ч.І ст.7 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування" для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які брали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними, підприємницької діяльності. При цьому гума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за - кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно ч.3 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом».

Згідно п.4 ч.І ст. 1 Закону України «Про збір та облік - єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок».

Згідно п.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34, 7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску .

Згідно п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок .

Таким чином, в результаті порушення платником податків п.4 ч.І ст.4, п.2 ч.І ст.7, ч.3 ст.7, п.4 ч.І ст.1, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що податковим органом правомірно нараховано позивачу суму єдиного внеску у розмірі 12026,02 грн. згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2016р. №Ф-/2701.

Відповідно п.3 ч.11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

У зв'язку з виявленим порушенням та донарахуванням податковим органом позивачу суми своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 12026,02 грн. ДПІ у м. Сумах на підставі п.3 ч.11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування» прийнято рішення від 02.06.2016р. №/27017 про застосування штрафних санкцій у розмірі 1803,90грн.

Тобто , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено необґрунтованість та безпідставність висновків ДПІ у м. Сумах щодо завищення задекларованих за 2013 рік витрат на суму 34657грн.10коп., а тому не вбачає підстав для визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу з єдиного внеску та рішення від 02.06.2016р. №/27017 про застосування штрафних санкцій, оскільки воно винесено внаслідок донарахування контролюючим органом єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яке визнано судом правомірним.

Враховуючи вищевикладене , суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2016р. по справі № 818/763/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 25.04.2017 р.