Справа № 539/498/17
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017 р.Справа № 539/498/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.03.2017р. по справі № 539/498/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області

про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

23.02.2017 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом про:

- визнання неправомірними дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо виплати позивачу, як учаснику бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік в розмірі меншому, ніж передбачено ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобовязання Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради здійснити перерахунок позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік;

- зобовязати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити виплату позивачу недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.03.2017р. позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лубенської міської ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок пенсії залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю та прийняти нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно зясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги процесуального права, що призвели до необґрунтованого винесення оскаржуваної ухвали. Вказує, що про порушення своїх прав дізнався в січні 2017р. від друзів, учасників бойових дій в зоні АТО, після чого звернувся до відповідача з відповідною заявою про проведення перерахунку разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік як інваліду війни 3 групи у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком та 24.01.2017р. отримав лист про відмову у проведенні такого перерахунку. Вважає, що саме після отримання негативної відповіді на свою заяву почав обраховуватись строк звернення до суду за захистом порушено права, передбачений ст. 99 КАС України.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивач в апеляційній скарзі клопотав про розгляд справи без його участі

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України. не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 3 групи та має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується дублікатом відповідного посвідчення серії В-І №001980 від 22.11.2016р. (а.с.5).

У 2016 році щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік позивачу була нарахована та проведене 08.04.2016 року у розмірі 2310,00 грн., визначеному Постановою КМУ від 02.03.2016р. №141 « Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» (а.с. 11).

23.01.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Лубенської міської ради з заявою про проведення перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік як інваліду війни 3 групи у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( а.с. 6).

Листом № 03-274 від 24.01.2017р. Управління соціального захисту населення Лубенської міської ради відмовило позивачу в такому перерахунку (а.с.7).

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що звернення до суду за захистом прав позивачем здійснено поза межами шестимісячного строку, визначеного ст. 99 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 вищенаведеної статті Кодексу, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно з частини третьої вказаної статті для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із діями відповідача Управління соціального захисту населення Лубенської міської ради, які виразились проведенні перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік як інваліду війни 3 групи у розмірі меншому, ніж 7 мінімальних пенсій за віком відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про порушення його прав.

З матеріалів справи слідує, що позовом позивач звернувся 23.02.2017р., в якому просив задовольнити його позовні вимоги за 2016р.

Висновок суду першої інсатнції про допущення позивачем пропуску строку звернення до суду з позовом ґрунтується на тому факті, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік позивачу була нарахована та проведене 08.04.2016 року і саме з цієї дати слід відраховувати шестимісячний строк, встановлений ст. 99 КАС України.

Проте, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосовано приписи ч.2 ст.99 КАС України щодо строку звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки про порушення своїх прав у 2016 році позивач дізнався лише 24.01.2017р., отримавши лист Управління соціального захисту населення Лубенської міської ради № 03-274 від 24.01.2017р про відмову в проведенні перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік як інваліду війни 3 групи у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що строк звернення до суду з позовом слід обчислювати саме з 24.01.2017р.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права в частині визначення строків звернення до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно статті 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми процесуального права, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.03.2017р. по справі № 539/498/17 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок пенсії направити до суду 1 інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 28.04.2017 р.