Справа № 758/15926/16-а
Суддя: Ларіонова Н. М.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Калашніковій Л.Д.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Сітдікова Г.Р., третя особа: Управління патрульної поліції в м. Києві про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень у праві про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії АР №295116 від 12.12.2016 року у праві про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, винесену відповідачем, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 3 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510,0 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 12.12.2016 року позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вулиці Дегтярівській в м. Києві, з'їхав з естокади на вулицю О.Теліги та рухався в крайній правій смузі, у зв'язку з тим, що був щільний транспортний потік та він об'єктивно не міг змінити смугу руху. В подальшому був зупинений інспектором патрульної поліції, який пояснив, що позивач порушив вимоги ПДР України, зокрема вимоги п. 5.11 ПДР України, а саме: здійснив рух на смузі для руху маршрутних транспортних засобів. Зі слів інспектора ПП, позивач вчинив адміністративне правопоруше передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, про що винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення. Посилаючись на те, що відповідно до постанови про адміністративне правопорушення від 12.12.2016 року його було протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності, просив зазначену постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Додав, що через щільність транспортного потоку, він об'єктивно не зміг змінити смугу руху та його намагання перелаштуватися в сусідню смугу із-за щільності автомобільного потоку створило б значну небезпеку для руху інших транспортних засобів, що могли спричинити ДТП або утворення аварійної обстановки .

Відповідач свого права на участь у судовому засіданні не використав, про розгляд справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог закону, про причини неявки суду не повідомив. З урахуванням того, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, суд вважає за можливе розглядати дану справу за його відсутності на підставі поданих доказів, що передбачено ч. 4 ст. 128 КАС України.

Представник залученої до участі в справі третьої особи у судовому засіданні не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило.

Суд, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку про задоволення позову частково, виходячи з такого.

Згідно з постановою серії АР №295116 від 12.12.2016 року, складеною відповідачем, позивач 12.12.2016 р. о 18 год. 10 хв., керував автомобілем НОМЕР_1 по вул. О. Теліги в м. Києві, на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив п. 17.1 ПДР України, у зв'язку з чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до зазначеної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Причиною спору між сторонами стало, на думку позивача, неправомірні дії відповідача, щодо винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП за загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 257 Кодексу протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема, процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

З 08 серпня 2015 року вказану статтю доповнено ч. 2, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 Кодексу.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

На підставі ст.222 КУпАП органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.122 КУпАП, від імені яких розглядати такі справи на накладати стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, термін «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішення від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, у наведених вище положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

При цьому, суд приймає до уваги, що вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення (фіксування вчиненого правопорушення) та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Однак, судом встановлено, що протокол у справі про адміністративне правопорушення не складався на підставі ч. 2 ст. 258 КУпАП, а постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача складена на місці вчинення правопорушення, тією самою посадовою особою, яка виявила дане правопорушення.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376.

Згідно з п. 3 зазначеної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Тобто, орган поліції у випадку незгоди особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має обов'язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що позивач не погоджувався зі спірною постановою відповідача під час її винесення та з застосуванням адміністративного стягнення. Вказане посилання містить безпосередньо в копії оскаржуваної позивачем постанови і було зазначено власноручно позивачем у постанові в присутності відповідача.

Таким чином, суд вважає, що вказані обставини зобов'язували до обов'язку відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення стосовно відповідача відповідно до статті 256 КУпАП.

Однак, такий протокол останнім складено не було, що свідчить про порушення відповідачем приписів вказаної вище Інструкції та вимог ч. 5 ст. 258 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призвело до порушення процесуальних прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд приходить до висновку, що спірна постанова прийнята відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Між тим, вимога позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Даний спір, згідно п.1 ч. 1 ст. 17 КАС України, являється спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є правою про адміністративне правопорушення.

Адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи. А тому повноваження закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є компетенцією органу, який її розглядає.

Враховуючи вищезазначене, суд не є тим органом, в розумінні зазначеної норми, який має повноваження щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Таким чином, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В зв'язку з вищевикладеним та на підставі доказів, наданих сторонами, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки його доводи є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а постанова про адміністративне правопорушення від 12.12.2016 р. відносно ОСОБА_1 є незаконною та не обґрунтованою, в зв'язку з чим підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, ст.19 Конституції України, ч. 3 ст. 122, ст. 247, 251, 256-258, 283, 284 КУпАП України, керуючись ст.ст. 11, 71, 158-163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м.Києві Сітдікова Г.Р., третя особа: Управління патрульної поліції в м.Києві про оскарження рішення суб'єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 12.12.2016 року серії АР № 295116, винесену інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві роти № 10 батальйону № 1 Сітдіковим Г.Р., якою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,0 грн. (п'ятсот десять грн.00 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня отримання копії постанови в повному тексті.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова