Справа № 756/2630/17
Суддя: Яценко Н. О.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

18.04.2017 Справа № 756/2630/17
Номер справи 756/2630/17
Номер провадження 2-а/756/172/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н.О., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача.

В обґрунтування позову вказує, що з 2002 року перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та до 01.04.2015 р. отримував пенсію, призначену на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Позивач 12 січня 2017 року звернуся із заявою до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві проведення перерахунку пенсії на підставі довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії, у зв'язку зі збільшенням посадових окладів та відповідно заробітної плати на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів».

Однак своїм листом відповідач повідомив, що з 1 червня 2015 року пенсії не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Позивач вважає такі дії Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві протиправними та такими, що порушують його конституційні права, оскільки суперечать вимогам ст. ст. 19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та змісту Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та від 24.12.2015 № 911-VI11.

Зазначає, що до нього не можуть бути застосовані положення законів, які погіршують його становище, у тому числі Закон України № 911 -УIII від 28.12.2014 про внесення змін до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», якою зменшено встановлення (призначення) розміру пенсії до 60 відсотків від суми місячної заробітної плати. Ці положення не стосуються вже призначеної пенсії.

З огляду на викладене просить суд визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві стосовно відмови йому у проведенні перерахунку пенсії відповідно до довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 10.01.2017 №18-40зп.

Також позивач просить зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Києві здійснити йому з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії згідно з довідкою Генеральної прокуратури України від 10.01.2017 №18-40зп про заробітну плату, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинної на час призначення пенсії) з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 10.01.2017 №18-40зп без обмеження максимального розміру та виплатити різницю, починаючи з 01 січня 2016 року.

Просить допустити негайне виконання рішення.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані докази, відповідно до ст. 183-2 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку скороченого провадження.

Від відповідача надійшли заперечення на позов в яких він вказує, що відповідно до п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

У зв'язку з викладеним з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених Законами України, зокрема ЗУ "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України (№76-УІІ від 28.12.2014 року) з 01.01.2015 року внесені зміни до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ. Зокрема ч.І 8ст.50-1 даного Закону викладена в такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.»

На теперішній час порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів не визначений.

Щодо обмеження максимального розміру пенсії, то відповідно до вищезазначеного Закону України від 02.03.2015 №213 з 01.04.2015 року до ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХП добавлено таку норму: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність». Дана норма була закріплена і в ст.86 нового ЗУ "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697, який на сьогодні є чинним. Зазначають, що з 01.04.2015 року і на даний час існує обмеження щодо максимального розміру пенсій працівників прокуратури, а саме десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Також зазначали, що положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-УП від 28.12.2014 року, Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 у частині скасування норм щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури, не визнані такими, що не відповідають Конституції України.

У зв'язку з вищевикладеним Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач з 2002 року перебуває на обліку в УПФ України в Оболонському районі м. Києва (Центральному об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідач), йому була призначена пенсія, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із максимального розміру 90% від чинної на той час заробітної плати на посаді працівника прокуратури.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року, яке оприлюднено 12.07.2016 року, визнано неконституційними положення закону № 213-УІІІ від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно зменшення/припинення з 01.06.2015 року виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці на період їх роботи на певних посадах та перерахунку раніше призначеного щомісячного грошового утримання. Вказане рішення засвідчило і факт порушення прав позивача на отримання пенсії без обмеження граничного розміру та її перерахунок.

Цим Рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційнимитакі норми закону, відповідно до яких позивачу припинено виплату пенсії в розмірі 90% від заробітної плати на посаді працівника прокуратури.

За загальними правилами норми, які розтлумачені у рішеннях Конституційного Суду України, визнання окремих положень Законів України неконституційними, розповсюджуються на всі подібні правовідносини.

Таким чином ухвалене Конституційним Судом України рішення № 4-рп/2016 від 08.06.2016 у сукупності з іншими правовими актами з питання призначення і перерахунку пенсій, у тому числі прокурорам, які постановлені впродовж 2015-2016 років, дає підстави стверджувати, що в період використання позивачем конституційного права на працю його законне право на отримання пенсії, яке гарантоване Основним Законом України (статті 43, 46), та її перерахунок грубо порушено і це порушення носить триваючий характер.

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 р. визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ із змінами, а саме: частина сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;

- першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується.

Позивач 12 січня 2017 року звернуся із заявою до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про проведення перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2016 відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної в довідці Генеральної прокуратури України №18-40зп від 10.01.2017 без обмеження граничного розміру пенсії.

Однак своїм листом відповідач повідомив, що з 1 червня 2015 року пенсії не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Суд вважає такі дії Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві протиправними та такими, що порушують конституційні права позивача, оскільки суперечать вимогам ст. ст. 19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та змісту Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та від 24.12.2015 № 911-VI11.

На території України діє принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права. Він висуває такі вимоги до правової норми як чіткість, зрозумілість та однозначність. Цей принцип вимагає щоб ситуації і правовідносини залишалися передбачуваними (рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 29.06.2010, 17-рп/20І0, від 22.12.2010 № 23-рп/2010, від 11.10.2011 № 10/рп/2011). Крім того, цей принцип через сукупність вимог до процесів правотворчості та правозастосування покликаний захистити права особи від свавілля, в тому числі в судовому порядку.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Зокрема, в рішенні від 13.12.2011 у справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» (та в інших рішеннях, на які послався Суд при розгляді цієї справи) ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним і передбачуваним, тобто сформульованим з достатньою точністю, щоб особа, в разі необхідності, могла керуватися його положеннями в своїх діях (п. 109).

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ст.ст. 1, 8 Основного Закону України),

Згідно з ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 22 Конституції гарантується, що конституційні права людини не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 звернуто увагу судів, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Конституційний суд України, який є єдиним органом конституційної юрисдикції до повноважень якого належать тлумачення норм Конституції України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та констатував, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи її суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99, рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5 -рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проведення служби, так і після її закінчення.

За таких обставин, зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.12.2013 у справі № 21 -348а13, постанові від 17.12.2013 у справі № 21-445а13.

Разом з тим, відповідно до п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 № 213-УІІІ, у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Разом з тим, як зазначено вище, пенсія позивачу призначалась та виплачувалась на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону № 3668-VI (3668-17) від 05.11.1991, що діяла станом на травень 2012 року, тому до ОСОБА_1 не можуть застосовуватись положення Законів України від 02.03.2015 № 213-УІІІ, від 24.12.2015 № 911 -VIII, якими внесено зазначені вище зміни до Закону України «Про прокуратуру» та положення законів, які погіршують його становище, у тому числі Закону України № 911 -УIII від 28.12.2014 про внесення змін до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», якою зменшено встановлення (призначення) розміру пенсії до 60 відсотків від суми місячної заробітної плати. Ці положення не стосуються вже призначеної пенсії, оскільки дія закону не має зворотної сили у часі.

З огляду на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 (набрало законної сили 08.02.2006), положення ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, слід мати на увазі, що у разі набуття чинності певного закону, нормами якого призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Отже, суд вважає, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу є не обгрунтованою, оскільки умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час призначення пенсії).

Так, відповідно до ч. І ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 №358/95-ВР, у редакції Закону України від 17.01.2002 № 2663-ІІІ, що діяла станом на жовтень 2012 року, тобто на час призначення ОСОБА_1 пенсії, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 90 (відсотків від суми моєї місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України № УШ від 28.12.2014 про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» було внесено зміни до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру», якою встановлено, що пенсія прокурорам і слідчим призначається у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011- страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У відповідності до ч.13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 №358/95-ВР, у редакції Закону України від 17.01.2002 №2663-111, що діяла станом на травень 2012 року) обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення з призначенням або перерахунком.

Таким чином, внесені зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, які є різними за змістом і механізмом їх проведення.

З огляду на викладене, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом №76-УШ від 28.12.2014 зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 №358/95-ВР, у редакції Закону України від 17.01.2002 №2663-111, що діяла станом на жовтень 2012 року) щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Відповідно до ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України, що діяла на дату призначення пенсії) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії за минулий час може бути виплачена йому не більше як за 12 місяців.

Окрім цього, оскільки пенсія позивачу була призначена до набрання законної сили Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-УІ, а саме до 01.10.2011, яким внесено нову норму, згідно з якою максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, суд вважає, що зазначені обмеження на позивача не поширюються.

Це ж слідує з п.2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-УІ, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

У випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його дії припиняють дію положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), що ратифікована Законом України від 17.07.1997, і зокрема ст. 6, передбачає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Під іншою ознакою, суд визнає справедливою сатисфакцію право позивача перебувати як на роботі, так і на пенсії, або одночасно, оскільки такі права забезпечено ст. 43 та ст. 46 Конституцією України.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні права і свободи та є рівними перед законом.

Обмеження позивача у отримання пенсії у порівнянні з іншими громадянами, які продовжують працювати і отримують пенсію, поставило його у нерівні умови з указаними особами, що є неприпустимим.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Про рівність прав і свобод людини також зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014.

Відповідно до частини 1, 2 статтті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів на спростування заявлених позовних вимог.

В зв'язку з чим суд вважає, що слід визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві стосовно відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії відповідно до довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 10.01.2017 №18-40зп. Також суд вважає необхідним зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991 на час призначення пенсії) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної в довідці Генеральної прокуратури України №18-40зп від 10.01.2017 без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю починаючи з 01 січня 2016 року.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 8, 19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, рішеннями Конституційного Суду України, Європейською Конвенцією з прав людини, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (у редакції від 12.07.2001 № 2663-ІП), ст. ст. 2, 7, 8, 19, 71, 94, 104-106, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві стосовно відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії відповідно до довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 10.01.2017 №18-40зп.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Києві () здійснити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинної на час призначення пенсії) з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 10.01.2017 №18-40зп без обмеження максимального розміру, та виплатити різницю починаючи з 01 січня 2016 року.

Постанову суду, у межах стягнення суми за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя: