Справа № 826/13908/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

суддів Мєзєнцева Є.І.,

Чаку Є.В.,

При секретарі Лісник Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 серпня 2016 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 23 серпня 2016 року № прийняте Офісом великих платників податків ДФС.

Стягнуто на користь ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» судовий збір в сумі 168 262,46 грн за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» є юридичною особою та перебуває на податковому обліку Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс великих платників податків ДФС).

Між позивачем і рядом фізичних осіб-підприємців було укладено договори доручення, предметом яких є рекламувати, пропонувати страхові послуги Довірителя; проводити консультаційну та роз'яснювальну роботу серед потенційних споживачів страхових послуг, проводити ідентифікацію, верифікацію та вивчення клієнтів до укладення договору страхування у відповідності до вимог законодавства, проводити роботу, пов'язану з укладанням договорів страхування (полісів); підписувати договори страхування (поліси) в межах повноважень, наданих договором, виконувати роботу по підготовці пакету документів, пов'язану із здійснення страхових виплат та страхових відшкодувань, а довіритель зобов'язаний сплатити Повіреному винагороду за вчинення ним вказаних вище дій.

Розрахунки між сторонами здійснені на підставі зведених звітів та актів виконаних робіт.

Виплати, проведені позивачем на користь повірених, які є ФОП, за вказаними договорами доручення, були включені ним до складу витрат та відображені при визначенні його фінансового результату.

Щоквартально за місцем своєї реєстрації позивачем подавались податкові розрахунки за формою N 1-ДФ із визначенням суми нарахованого і виплаченого доходу ФОП за ознакою доходу « 157».

Офісом великих платників податків ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» з питань, що стали предметом оскарження при розгляді заперечень на акт документальної планової виїзної перевірки від 19 квітня 2016 року №433/28-10-43-20/20474912 за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2014 року від 05 серпня 2016 року №1161/28-10-43-20/204749112 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що податковий орган дійшов висновку, зокрема, про порушення позивачем пп. 164.2.2, пп. 164.2.20 п. 164.2 статті 164 з урахуванням п. 14.1.195 п. 14.1 статті 14, пп. 14.1.222 п. 14.1 статті 14, п. 165.1.36 п. 165.1 статті 165, пп. 168.1.1 п. 168.1 статті 168, п. 171.2 статті 171, п. 177.6. 177.8 статті 177 Податкового кодексу України в частині не нарахування, не утримання та не сплати податку на доходи фізичних осіб при виплаті винагород у загальній сумі 32 480 685,43 грн за договорами консультування та договорами доручення (агентськими), за якими відсутнє документальне підтвердження фактичного надання та отримання таких робіт (послуг), а також, цивільно-правовими договорами, відносини за якими фактично є трудовими, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 5 482 142,72 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 серпня 2016 року №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 11 217 497,3 грн. (за основним платежем 4 753 520,83 грн за штрафними (фінансовими) санкціями 3 488 340,98 грн., пеня 2 975 635,49 грн.).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Офісу великих платників податків ДФС, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилався на те, що перевіркою встановлено, що при укладенні договорів страхування позивач фактично заключав дані договори від власного імені та за власний рахунок, без участі агента, як це передбачено договором доручення, у зв'язку з чим неможливо стверджувати, що ФОПи дійсно надавали послуги з укладання договорів страхування. Враховуючи це, виплачені (нараховані) винагороди таким ФОПам не є винагородами за агентськими договорами, а є іншими доходами фізичних осіб, відповідно, такий дохід підлягає оподаткуванню на загальних підставах.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 177.8 статті 177 Податкового кодексу України, який визначає особливості оподаткування підприємців на загальній системі оподаткування, під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до пп. 165.1.36 п. 165.1 статіт 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається дохід фізичної особи-підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до ПКУ.

Згідно п. 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковувані згідно із главою 1 розділу XIV ПК України.

Згідно п. 29 ч. 1 статті 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» посередницькі послуги на ринках фінансових послуг - діяльність юридичних осіб чи фізичних осіб - підприємців, якщо інше не передбачено законом, що включає консультування, експертно-інформаційні послуги, роботу з підготовки, укладення та виконання (супроводження) договорів про надання фінансових послуг, інші послуги, визначені законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про страхування» страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти. Страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов'язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

Відповідно до ч. 1 Порядку провадження діяльності страховими посередниками (страховими агентами і страховими брокерами), затвердженого Постановою КМУ від 18 грудня 1996 року N 1523, агентська діяльність - діяльність суб'єктів підприємницької діяльності, уповноважених діяти від імені та на підставі доручення одного або більше страховиків, щодо рекламування, консультування, пропонування страхувальникам страхових послуг та проведення роботи, пов'язаної з укладенням та виконанням договорів страхування (підготовка і укладення договорів страхування, виконання робіт з обслуговування договорів), у тому числі оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхових сум або страхового відшкодування, а також здійснення цих виплат.

Договір про надання страхових агентських послуг (агентська угода) - письмова угода між страховиком та страховим агентом, в якій визначаються права та обов'язки сторін щодо порядку укладення, обслуговування та виконання договорів страхування, порядок внесення страхових платежів, умови здійснення взаєморозрахунків між ними, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов зазначеної угоди, інші умови за згодою сторін.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що системний аналіз викладених правових норм дає підстави стверджувати, що якщо фізичною особою-підприємцем, яка отримує дохід, надано копію документа, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання, з яким вона перебуває у правовідносинах, подає до державної фіскальної служби за місцем реєстрації податковий розрахунок за формою № 1-ДФ, де зазначає суму нарахованого і виплаченого їй доходу з ознакою доходу « 157», проте податок на доходи фізичних осіб не утримує і не сплачує, оскільки відповідно до норм Податкового кодексу фізична особа-підприємець здійснює оподаткування такого доходу самостійно.

Аналогічний правовий підхід наведено в листі ГУ ДФС у м. Києві від 21 березня 2016 року № 6809/10/26-15-13-01-12.

Як вже зазначалося вище, між позивачем та фізичними особами - підприємцями були укладені договори доручення.

Так, матеріали справи містять копії довіреностей, виданих позивачем (довірителем) підприємцям (повіреним), з яких вбачається, що останнім надано право на: пошук потенційних страхувальників, ведення повіреним переговорів з потенційними споживачами послуг та надання пропозицій з укладання договорів страхування. В довіреностях, виданих на вчинення дій, вказано, що повірені сприяють в укладенні договорів на найбільш вигідних умовах для страхувальників без права оформлення договорів та їх підписання.

На виконання договорів доручення між сторонами складені акти виконаних робіт, в яких зазначені: вид договору страхування, укладеного за сприяння підприємця (повіреного) (наземний транспорт, страхування майна, ОСАГО і тд), включаючи реквізити договору страхування та найменування/ПІБ страхувальника, початок дії договору страхування, розмір страхової премії за укладеним договором, дата сплати страхової премії, розмір фактично отриманої на рахунок страховика суми страхової премії, ставка та розмір винагороди повіреного за укладені договори Також в матеріалах справ наявні банківські документи на підтвердження оплати за вказаними договорами.

Результати представництва такими ФОП інтересів позивача та виконання ними своїх зобов'язань за укладеними договорами доручення використані ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» в його господарській діяльності шляхом залучення нових клієнтів - страхувальників та укладання з ним відповідних договорів страхування.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявні копії витягів/виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та копії свідоцтв платників єдиного податку, що підтверджують реєстрацію фізичних осіб (повірених) як підприємців та платників єдиного податку. З реєстраційних документів також вбачається, що серед зареєстрованих видів діяльності підприємців наявний КВЕД 66.22 «Діяльність страхових агентів і брокерів».

Також в матеріалах наявні листи від підприємців, в яких останні підтверджують про сплату нами податків в повному обсязі від доходу, отриманого за відносинами з позивачем.

За наведеного вбачається, що сторонами за результатами надання послуг складені всі необхідні первинні документи, на підставі яких можна повно та достовірно встановити зміст господарських операцій. Жодних претензій до документів, оформлених між сторонами відносин, відповідач не висуває.

Отже позивач при виплаті винагороди його контрагентам - підприємцям за вищевказаними договорами доручення не є податковим агентом щодо таких доходів у джерела їх виплати в розумінні Податкового кодексу і не має ані обов'язку, ані повноважень з виплачених їм сум винагороди утримувати і перераховувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб, оскільки це належить до зобов'язань самих підприємців і правовідносини зі сплати вказаного податку виникають безпосередньо між ними і податковими органами.

Щодо посилань апелянта на необхідність підписання/зазначення в договорах страхування між позивачем та страхувальниками відомостей про страхових агентів, які сприяли в укладанні договорів, то суд зазначає таке.

Суд звертає увагу на те, що за договорами доручення ФОП не мали права підписувати договори страхування від імені позивача.

Так, між позивачем та ФОП укладались два види типових договорів доручення. Відповідно до умов першого з них право ФОП підписувати договори страхування надавалося в межах повноважень, визначених довіреністю (відповідно до п. 1.4. Договору доручення право на підписання Повіреним договорів страхування (полісів) підтверджується відповідною довіреністю. Довіреність видається Повіреному лише у разі проходження атестації у Довірителя).

Позивачем в матеріали справи надано копії довіреностей, які видавались ФОП для здійснення повноважень за договорами доручення, з яких вбачається, що останнім надано виключно право на пошук потенційних страхувальників, ведення переговорів з потенційними споживачами послуг та надання пропозицій з укладання договорів страхування.

Відтак, у ФОП не було права підписувати договори страхування, оскільки такі повноваження Позивач їм за довіреністю не надавав.

Відповідно до умов другого типового договору доручення не передбачено право ФОП підписувати договори страхування від імені позивача взагалі, навіть в межах повноважень, визначених довіреністю.

При цьому, як вже було зазначено вище, за договорами доручення до обов'язків ФОП входила ціла низка інших дій, серед яких: пошук потенційних споживачів страхових послуг; поширення достовірної інформації про діяльність позивача щодо страхових продуктів, запропонованих позивачем; ознайомлення страхувальників з умовами та правилами страхування позивача; сприяння організації ділових зустрічей і переговорів між потенційними страхувальниками та позивачем з метою укладення договорів страхування роз'яснення потенційним страхувальникам умови страхування, порядок укладання та виконання умов договорів страхування; забезпечення відповідного документообігу та складання звітності, самостійне ведення обліку потенційних і залучених страхувальників.

Відтак, звуження відповідачем предмету договору доручення до зобов'язання повірених підписувати договори страхування чи тлумачення його на власний розсуд є неправомірним та таким, що суперечить принципу свободи договору, й не відповідає дійсності.

Крім того, жоден нормативно-правовий акт, зокрема в сфері страхування, не зобов'язує страховика (яким є позивач) вказувати в договорах страхування інформацію про страхового агента-посередника, за участі якого укладалися договори страхування.

В судовому засіданні представником відповідача знову було наголошено на тому, що з огляду на те, що в договорах страхування, укладених між позивачем та страхувальниками, не відображена інформація про ФОП, за посередництва яких укладалися договори страхування, то ФОП фактично не надавали послуги позивачеві як страхові агенти за договорами доручення, укладеними між позивачем та ФОП.

В той же час, позивачем були надані до матеріалів справи усі документи на підтвердження реальності господарських операцій з ФОП: копії договорів доручення; копії актів виконаних робіт; копії реєстрів укладених договорів страхування; копії документів на підтвердження здійснення оплати за надані ФОП послуги. Вказані документи досліджені судом, відповідають вимогам законодавства за формою та змістом, не визнавались недійсними, відсутній вирок суду, що свідчив би про їх підроблення. В той же час, відповідач не наділений повноваженнями визнавати недійсними правочини, укладені між суб'єктами господарювання, а будь-яких доказів на підтвердження своєї позиції не надав. Крім того, відповідач під час проведення податкової перевірки жодних претензій до даних документів в Акті перевірки не заявляв.

Також слід зазначити, що позивачем на підтвердження реальності наданих послуг були надані роздруківки з централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) та копії листів від МТСБУ. Такі документи свідчать про те, що спірні підприємці зареєстровані у Моторному (транспортному) страховому бюро України як страхові агенти, що представляють позивача, та, відповідно, можуть приймати участь в укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, у розглядуваній справі значна кількість договорів страхування, які були укладені між позивачем та страхувальниками за участі спірних страхових агентів, - це договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно, на підставі наведених документів можна повно та достовірно встановити зміст господарських операцій та реальність їх проведення загалом.

Позиція апеляційної скарги обґрунтована листами страхувальників, які відповідач наводить в якості доказу нереальності відносин між позивачем та ФОП. Разом з тим, в матеріалах справи наявні відповіді страхувальників, які підтвердили участь ФОП в укладанні договорів. Однак, за такими відносинами відповідач також донараховує зобов'язання.

Так, судом досліджено копії відповідей від контрагентів-страхувальників TOB «Росукртранс», Представництво Фармацевтичний завод «Польфарма» С.А., які підтвердили участь ФОП-страхових агентів в укладанні договорів страхування.

З пояснень позивача, що не заперечувалось апелянтом, вказані документи надавались відповідачу разом з запереченнями на Акт перевірки ще до винесення спірного ППР, проте не були ним враховані з невідомих причин. В засіданні представник апелянта також не надав жодних пояснень з цього приводу.

Крім того, судом встановлено, що відповідач надав до матеріалів справи лише частину листів, якими обґрунтовує нереальність господарських операцій між позивачем та ФОП в Акті перевірки. Так, податкові зобов'язання донараховано по взаємовідносинам зі значно більшою кількістю страхувальників ніж надано листів (7% із загальної суми донарахувань). Тобто фактично більшу частину листів не долучено до справи.

Тим самим відповідач не виконав покладеного на нього обов'язку по доказуванню правомірності винесених ним рішень.

Щодо змісту таких листів, то відповідач неоднозначно трактує відповіді контрагентів позивача. Так, судом першої інстанції було встановлено, що частина контрагентів у своїх листах зазначили, що укладання договорів страхування здійснювалось через уповноваженого представника позивача, якими і є страхові агенти, наприклад, відповідь страхувальника TOB «Коне ліфти» від 08 червня 2016 року № 12027/10.

Вся суть страхового посередництва, зокрема агентської діяльності, полягає у представництві (здійсненні діяльності від імені іншої особи, яку вона представляє) страховим агентом страховика на підставі доручення від останнього. Відповідно до статті 15 Закону України «Про страхування» страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

Таким чином, відповіді контрагентів, в котрих було зазначено, що діяльність здійснювалася через уповноваженого представника позивача свідчать про те, що у відносинах між позивачем та страхувальниками зі сторони позивача виступала уповноважена позивачем особа - страховий агент.

Колегія суддів звертає увагу, що обґрунтовуючи свою позицію відповідями страхувальників, відповідач оспорює усю суму, що була виплачена позивачем ФОП за агентськими договорами у спірному періоді, а не лише винагороду за договорами з такими контрагентами. Однак, в решті випадків, окрім описаних листів, позиція апелянта нічим не підтверджується.

Таким чином, сам лише факт відсутності в договорах страхування (полісах), укладених позивачем зі страхувальниками, відомостей про повірених (ФОП), не є достатньою і необхідною правовою підставою для висновку про фіктивність операцій між повіреними і довірителем та не означає, що повірені не вчиняли взагалі ніяких дій, наприклад, не шукали страхувальників.

Відповідно до ч.1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Оскільки в апеляційній скарзі не було наведено інших підстав для скасування оскаржуваного рішення, окрім розглянутих вище, та не зазначено підстав незгоди з мотивуванням задоволення позову в іншій його частині, а судом під час апеляційного провадження самостійно не встановлено будь-яких порушень, допущених судом першої інстанції, перегляд судового рішення провадився в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб при виплаті винагород у загальній сумі 32 480 685,43 грн за договорами консультування та договорами доручення (агентськими), а отже, відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 23 серпня 2016 року № були порушені вимоги чинного законодавства, що вказує на протиправність його та необхідність його скасування.

Таким чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову в повному обсязі.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.