Справа № 398/3484/16-а(2-а/398/52/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" квітня 2017 р. справа № 398/3484/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області

на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2017 року у справі №398/3484/16-а

за позовом ОСОБА_3

до Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання відповідача вчинити певні дії, -

встановив:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати дії відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" та перерахунку пенсії протиправними;

- скасувати рішення відповідача про відмову в переході на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" та перерахунок пенсії, викладене в розпорядженні № 190389 від 26.05.2016р.;

- зобовязати відповідача здійснити переведення позивача на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року, перерахувати та виплачувати пенсію відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року в розмірі 60% суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, починаючи з 17.05.2016 року.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2017 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивач має право на пенсію по інвалідності відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що з огляду на положення підпункту 1 пункту 2 та пункту 10 розділу XI Закону України "Про державну службу" N889-VIII від 10.12.2015р. (далі - Закон №889) право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р. (далі - Закон №3723) збережено, зокрема, для жінок, які станом на 01.05.2016 року досягли пенсійного віку 57 років 6 місяців, мають страховий стаж не менше як 30 років, із них стаж державної служби на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, не менше як 10 років.

На момент звернення до управління із заявою від 17.05.2016 року позивач мала вік - 34 роки та загальний страховий стаж - 14 років 8 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до пункту 10 розділу XI Закону №889.

Призначення пенсії по інвалідності Законом №889 не передбачено.

Суд першої інстанції не звернув уваги на положення пункту 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року за № 622, яким безпосередньо визначено коло осіб, що мають право на призначення пенсій відповідно до положень ст.37 Закону №3723. При цьому, дані положення повністю узгоджуються з підпунктом 1 пункту 2 та пунктом 10 розділу XI Закону №889, на чому наголошувалось представником відповідача в судовому засіданні при розгляді даної справи.

Питання пенсійного забезпечення відповідно до норм Закону №889 врегульовано положеннями ст.90 зазначеного Закону, якою передбачено лише, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058).

Саме за положеннями Закону №1058 позивач отримує пенсію на даний час, що повністю узгоджується з вимогами чинного на сьогоднішній день законодавства України.

На час встановлення ОСОБА_3 групи інвалідності частиною 9 ст.37 Закону №3723 було передбачено, що пенсія по інвалідності призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону 1058, особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначалась незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби, тобто, за умови звільнення з посади державного службовця.

В свою чергу, позивач даним правом в період до 01.05.2016 року (в період дії Закону №3723) не скористалась та продовжувала працювати на посаді завідувача адміністративно-господарського сектору управління, хоча й могла реалізувати таке право.

В період з 10.12.2015 року по 30.04.2016 року включно (понад 4 місяці) ОСОБА_3 повинна була знати, що починаючи з дати набрання чинності Законом №889 (з 01.05.2016 року) вона втратить можливість на реалізацію свого права на призначення пенсії згідно положень частини 9 ст.37 Закону №3723. Для реалізації даного права у вищезазначений проміжок часу їй необхідно було вчинити 2 дії: 1) звільнитися з посади державного службовця; 2) після звільнення звернутися до відповідного органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності на підставі положень ч.9 ст.37 Закону №3723.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку в Олександрійському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області та з 05.03.2014 року ОСОБА_3 призначено пенсію по інвалідності, як інваліду III групи, відповідно до положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

У період перебування позивача на державній службі їй встановлена ІІ група інвалідності.

З 12.08.2014 року позивачу проведено перерахунок пенсії у звязку з встановленням II групи інвалідності загального захворювання.

Відповідно до наказу Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області від 13 травня 2016 року №37-о позивача звільнено з 16 травня 2016 року з посади завідувача адміністративно-господарського сектору за власним бажанням, у звязку із виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України та п.10 розділу XI Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII "Про державну службу".

На момент звільнення позивача з державної служби її стаж державної служби становив більше 12 років.

17.05.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо проведення перерахунку пенсії у звязку з переведенням на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу".

Розпорядженням №190389 від 26.05.2016 року Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відмовлено в переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" та відповідно до заяви від 17.05.2016р. проведено перерахунок пенсії по інвалідності у звязку зі звільненням та встановлено надбавку на утриманця, ІНФОРМАЦІЯ_1

У листі від 03.06.2016 року №5392/04-26 відмова відповідача мотивована тим, що з 01.05.2016р. набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.215р. №889-VIII. Пунктом 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ визнано таким що втратив чинність, крім статті 37, що застосовуються до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Закону. Порядок призначення пенсій особам, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначений частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ, а саме: на одержання пенсії державних службовців мають право жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону (30 років), у тому числі сталу державної служби не менше як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Тому, на думку відповідача, Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII призначення пенсій по інвалідності не передбачено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання пенсії по інвалідності в розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року, оскільки позивач має стаж державної служби більш ніж 10 років та ІІ групу інвалідності, яку було встановлено під час перебування на державній службі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

01.05.2016р. набув чинності Закон України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10.12.2015 року.

Відповідно до пункту 2 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" N889-VIII від 10.12.2015р. визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" N 3723-XII від 16.12.1993р., крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" N889-VIII від 10.12.2015р. передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р. та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р. у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 12 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" N889-VIII від 10.12.2015р. для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р. та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р. у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, зі змісту пункту 2 та пункту 10 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" N889-VIII від 10.12.2015р. вбачається, що положення ст.37 Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р. поширюється на всіх осіб, які станом на 01.05.2016 року займають посади державної служби та мають стаж державної служби 10 років. При цьому призначення пенсії здійснюється у такому ж порядку, які і для пенсій для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідачем у справі не заперечується, що на час звернення із заявою від 17.05.2016 року про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" позивач мала 10 років стажу державної служби та була звільнена з посади державного службовця.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин на позивача поширювалася дія положень ст.37 Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р.

Відповідно до ч.9 ст.37 Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р., пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами І або ІІ групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або ІІ групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Частиною 1 ст.37 Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р. передбачено призначення пенсії у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

На час звернення із заявою від 17.05.2016 року позивач мала інвалідність другої групи та стаж, встановлений для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки вже отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, на час виникнення спірних правовідносин позивач відповідала сукупності вимог, передбачених пунктом 10 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" N889-VIII від 10.12.2015р. та ч.9 ст.37 Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р., необхідних для призначення пенсії по інвалідності у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач не довів суду правомірність своєї відмови, діяв не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Олександрійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області залишити без задоволення.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2017 року у справі №398/3484/16-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко