Справа № 812/361/17
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чиркін С.М
Суддя-доповідач - Чебанов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року справа № 812/361/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Міронової Г.М., при секретарі судового засідання - Куленко О.Д., за участю представника позивача - Мотигіної Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі № 812/361/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» до Торгово-промислової палати України про визнання протиправною відмову у засвідченні форс-мажорних обставин, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» (далі - позивач) звернулося до Луганського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Торгово-промислової палати України (далі - відповідач), в якому просило: визнати протиправною оформлену листом від 18.11.2016 № 1153/05.0-5.4 відмову відповідача у засвідченні форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за договором від 31.08.2015 № 11572/01 між позивачем та державним підприємством «Енергоринок»; зобов'язати відповідача вчинити дії з видачі сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором від 31.08.2015 № 11572/01, який укладено між позивачем та державним підприємством «Енергоринок», щодо настання для позивача форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб'єктів господарювання/фізичних осіб за договірними зобов'язаннями (вих. від 04.11.2016 № 01-34/2/1844) та які унеможливлюють виконання зобов'язань позивача щодо купівлі у державного підприємства «Енергоринок» відповідно до умов підпунктів 2.1, 3.2, 6.2.1 відповідного договору від 31.08.2015 № 11572/01 різниці перетоків електричної енергії, переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану територію Луганської області (а.с. 3-10).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі № 812/361/17 провадження було закрито та роз'яснено позивачу, що дана справа підсудна господарському суду (а.с. 134-136).

Не погодившись з таким рішенням, позивач, посилаючись на не повне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, які мають значення для правильного вирішення питання та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 143-146).

Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, а також документи, які містяться в матеріалах адміністративної справи, встановила наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

06 вересня 2016 року позивач надав до Торгово-промислової палати України заяву № 01-27/2/157 про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб'єктів господарювання/фізичних осіб за договірними зобов'язаннями (а.с. 11-12).

Листом від 18 листопада 2016 року за № 1153/05.0-5.4 відповідач повідомив позивача, що у відповідності до пунктів 6.9, 6.14 Регламенту ТПП України підстав для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не вбачається. Зокрема зазначено, що за результатами розгляду заяви і наданих документів встановлено, що між позивачем та державним підприємством «Енергоринок» укладено договір від 31.08.2015 № 11572/01, з 15.07.2016 заявником унеможливлено виконання зобов'язання за договором, а саме щодо оплати купленої різниці перетоків електричної енергії, підписання актів - продажу та актів звіряння взаємних рахунків (а.с. 13).

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 17 КАС України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З наведеного випливає, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Правовий статус Відповідача визначається Законом України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні".

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" (далі - Закон № 671/97-ВР) торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

Згідно до частини першої статті 3 названого Закону торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктури, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв'язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн.

Частиною другою статті 4 Закону № 671/97-ВР передбачено, що втручання державних органів та їх посадових осіб у діяльність торгово-промислових палат, так само як і втручання торгово-промислових палат у діяльність державних органів та їх посадових осіб не допускається.

Статтею 10 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до частини першої статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України, Господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Правовідносини, що виникли між позивачем та Торгово-промисловою палатою України щодо відмови у видачі сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин, свідчить про наявність між ними господарських правовідносин.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач по відношенню до позивача не здійснював владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, та не приймав рішень, можливість оскарження яких передбачена частиною другою статті 2 КАС України, оскільки правовідносини між сторонами склалися щодо засвідчення відповідачем форс-мажорних обставин, тому цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі № 812/361/17 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі № 812/361/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складення у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена 26.04.2017.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

Г.М. Міронова