Справа № 813/868/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року № 813/868/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_2, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі Фонд, відповідач), в якому згідно з заявою про уточнення позовних вимог просить:

-визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягають у невиконанні ним вимог п.1 ст.28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо виплати коштів відшкодування у належний термін, що спричинило несвоєчасну виплату позивачу коштів відшкодування з порушенням термінів, визначених відповідно до п.1 ст.28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та затримку у виплаті коштів в сумі 185 481,42 грн. з 21.06.2016 року по 15.09.2016 року та 10 765, 84 грн. з 21.06.2016 року по 20.12.2016 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб були порушені його права та законні інтереси як вкладника ПАТ «Банку Михайлівський», оскільки у визначений ч.1 ст.28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 20-й робочий день з дня початку процедури виведення Фондом ПАТ «Банку Михайлівський» з ринку, Фонд не розпочав виплат гарантованих сум відшкодування за поточними рахунками позивача (2620), більше того, виплати не були розпочаті навіть після початку процедури ліквідації «Банку Михайлівський», як того вимагає п.3 ч.2 ст.46 цього Закону. В обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на те, що є вкладником ПАТ «Банк Михайлівський» з 2014 року. Кошти ним розміщувались виключно на банківські вкладні депозитні, поточні і карткові рахунки. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 23.05.2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку. 20-м робочим днем з дня початку процедури виведення банку з ринку є 21.06.2016 року, однак, за твердженням позивача, в цей день виплати Фондом розпочаті не були. В своїх письмових поясненнях з наведенням доводів і міркувань позивач стверджує, що відповідач не виплатив належного відшкодування із значним свідомим порушенням передбачених законом термінів здійснення такого відшкодування.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з наведеними у позовній заяві, додаткових поясненнях та уточненні позовних вимог обґрунтуваннями. Просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, свою правову позицію викликав в письмових запереченнях, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову. Вважає, що при здійсненні виплати відшкодування Фонд діяв із дотриманням строків, передбачених законом України і нормативно-правовими актами Фонду. В обґрунтування цього, наводить п.5 Розділу II Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 826 від 26.05.2016 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 року за № 863/28993, згідно якого у разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

Окрім цього, зауважує, що у відповідності до положень ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на Фонд покладено обовязок забезпечити проведення перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, а не здійснити таку перевірку. В контексті ч.2 ст.38 Закону дієслово «забезпечити» відповідач трактує, як створення надійних умов для проведення перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних та вважає, що Законом не встановлено жодних обмежень чи будь-яких часових проміжків для здійснення узагальнення та фіксування результатів такої перевірки.

Разом з тим, відповідач посилається на п.3 ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Також зазначає, що згідно з інформацією, одержаною від уповноваженої особи Фонду, ОСОБА_2 включено до Загального реєстру та відправлено кошти у розмірі 196 247, 26 грн. у банки-агенти Фонду ПАТ «Кредобанк» та ПАТ «Таскомбанк», які позивач отримав у відділеннях вказаних банків 15 вересня 2016 року та 20 грудня 2016 року. З огляду на даний факт, відповідач вважає, що свої зобовязання перед позивачем виконав у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року (надалі Закон). Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (ч.2 ст.1 Закону)

Частиною 1 ст. 3 Закону зазначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 року №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23.05.2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з цим рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року по 22 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст.37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_4 на один місяць з 23 травня 2016 року по 22 червня 2016 року включно.

Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 13.06.2016 року №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23.06.2016 року до 22 липня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління НБУ від 12 липня 2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 року №1213 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року.

Абзацом 2 ч.2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених ч.4 цієї статті.

Тобто, в силу положень абц. 2 ч.2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач, як вкладник ПАТ «Банк Михайлівський», набув право на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду під час тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський». За таких умов, саме під час тимчасової адміністрації у Фонду виник кореспондуючий цьому праву обовязок здійснення вкладнику виплат гарантованих сум відшкодування.

Як встановлено судом, на час запровадження у банку тимчасової адміністрації кошти позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» обліковувались виключно на поточних (2620), а не депозитних (2630, 2635) рахунках. Факт перебування коштів позивача на рахунках 2620, суми зобовязань відповідача щодо виплати відшкодування за ними та терміни його фактичного виконання сторонами визнаються. Згідно з ч.3 ст.72 обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Виплата відшкодування коштів здійснюється відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про менш ніж 500000 рахунків.

Так, рахуючи з дня, наступного з дати запровадження тимчасової адміністрації (23.05.2016 року), та беручи до уваги, що понеділок 20.06.2016 року був вихідним днем, 20-м робочим днем з дня початку процедури виведення Фондом ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку, є 21.06.2016 року. За таких умов та в силу положень ч.1 ст.28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», днем початку виплати позивачу відшкодування коштів є 21.06.2016 року. Проте, всупереч наведеному, в цей день виплати відшкодування Фондом розпочаті не були.

Як підтверджується матеріалами справи, 14.07.2016 року на офіційному веб-сайті Фонду оприлюднено прес-реліз, у якому повідомлено, що Фонд розпочинає виплати відшкодування вкладів вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський» з 15.07.2016 року. Проте, банком-агентом Фонду ПАТ «Кредобанк», у дати початку виплат 15.07.2016 року та доповнення реєстру виплат 26.07.2016 року, визначені Фондом згідно з офіційно оприлюдненою на веб-сайті Фонду інформацією, у виплаті гарантованих сум позивачу було відмовлено у звязку з тим, що його не було включено до переліку (реєстру) вкладників, яким такі виплати відшкодування банком-агентом має бути здійснене.

В своїх доводах щодо правомірності своїх дій відповідач покликається на те, що у відповідності до ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. З врахуванням цього відповідач робить висновок, що суми відшкодування визначаються уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку, яка згідно Закону діє самостійно, оскільки їй делеговано повноваження відповідно до ст.34, 35 Закону як ліквідатору банку. У Фонду відсутні будь-які первинні документи стосовно вкладників і тому при складанні Загального реєстру використовується інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою переліку вкладників. Законодавство не покладає обовязок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку. А тому, на думку Фонду, у нього не має правових підстав для здійснення відшкодування особі, яка не була включена до Переліку.

На противагу зазначеним доводам відповідача, суд зазначає таке.

Пунктом 17 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Відповідно до ч.3 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа призначається виконавчою дирекцією з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку (ч.8 ст.35 Закону).

З наведених норм слідує, що уповноважена особа є працівником Фонду і є особою йому підзвітною, а Фонд несе обовязок контролю за діями свого працівника, уповноваженого ним, та несе відповідальність за наслідками його дій або бездіяльності.

Саме на Фонд в силу ч.1 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» покладається завдання забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Власне на виконання цього завдання Фонд і наділений правом делегування повноважень уповноваженим особам.

В силу положень ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

При цьому суд вважає не цілком відповідним трактування відповідачем дієслова «забезпечувати» в контексті ч. 2 ст. 38 Закону, як «створення надійних умов для проведення перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, а не проведення такої перевірки», оскільки це не відповідає змісту і меті Закону «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб».

На переконання суду, термін «забезпечувати» доцільно тлумачити як сукупність заходів, включно із проведенням перевірки, спрямовані на гарантування її результату, що полягає у виявленні правочинів, що є нікчемними.

На запит ОСОБА_2 (вх. №04.08.2016-45 ЕП від 04.08.2016 року) щодо підстав відмови у належній виплаті відшкодування, листом ПАТ «Банк Михайлівський», який перебуває під управлінням Фонду, надіслано відповідь №ЗГ-ЕП(К)3479 від 25.07.2016 року, згідно якої «…в межах повноважень, встановлених Порядком виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 826 від 26.05.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 року за № 863/28993, виплати коштів за Вашими рахунками…тимчасово обмежені на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку».

З приводу наведеної відповіді №ЗГ-ЕП(К)3479 від 25.07.2016 року, суд зазначає, що перевірка правочинів на нікчемність не має обовязковим наслідком затримку виплат вкладникам гарантованого відшкодування за їх вкладами і протилежне відповідачем жодним чином не доведено. Так само, покликання відповідача у своїх запереченнях на п.3 ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій, не є виправданням затримки виплати вкладникам гарантовано відшкодування на власний розсуд, оскільки причинно-наслідковий зв'язок між операційною діяльністю банку з одного боку, та діями Фонду з виплати гарантованого відшкодування з іншого боку відсутній.

Крім цього, Порядок, на який посилається відповідач, як на підставу проведення перевірки правочинів на предмет нікчемності в період ліквідації банку, набрав чинності пізніше, після виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність.

Поряд з цим, доцільно зауважити, що з аналізу положень Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 826 від 26.05.2016 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 року за № 863/28993 (далі Порядок) та Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вбачається, що норми підзаконного нормативно-правового акту суперечать вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, відповідно до п. 5 Розділу ІІ наведеного Порядку перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців. Водночас в силу ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перевірка правочинів на предмет їх нікчемності повинна бути проведена протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Тобто, Порядок, розширив повноваження Фонду щодо перевірки правочинів на предмет нікчемності на період процедури ліквідації банку.

Згідно з ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно з офіційним розясненням, наданим в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

В силу положень п.1 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Частина 3 ст. 22 Конституції України передбачає, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

На думку суду, положення Порядку щодо перевірки правочинів на предмет їх нікчемності у період його ліквідації банку обмежують визначене законом право фізичної особи на своєчасне одержання коштів за вкладом після початку процедури ліквідації банку та наділяють додатковими повноваженнями Комісію з перевірки правочинів. Фактично перевірка правочинів на предмет їх нікчемності може тривати протягом року з моменту початку процедури ліквідації банку, що є неприпустимим.

Стосовно твердження відповідача, що права позивача не порушувалися, оскільки зобовязання Фондом виконано у повному обсязі з посиланням на те, що кошти у розмірі 196 247, 26 грн. ОСОБА_2 отримав 15 вересня 2016 року та 20 грудня 2016 року, суд звертає увагу, що позивач просить визнати протиправним дії відповідача, що полягають не у невиплаті коштів взагалі, а у невиплаті позивачу коштів відшкодування саме у терміни, визначені відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто із затримкою у виплаті коштів відшкодування на 6 місяців з 21.06.2016 року по20.12.2016 року.

Суд не може лишити поза увагою те, що затримка відповідачем гарантованих виплат та спричинення цим несприятливих наслідків для вкладників суперечить меті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який встановлює повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема, захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України.

За результатами системного аналізу приписів зазначеного законодавства у взаємозвязку з обставинами даної справи, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн (пункт 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року № 2).

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягають у невиконанні ним вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо виплати коштів відшкодування у належний термін, що спричинило несвоєчасну виплату позивачу коштів відшкодування з порушенням термінів, визначених відповідно до п.1 ст.28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та затримку у виплаті коштів в сумі 185 481,42 грн. з 21.06.2016 року по 15.09.2016 року та 10 765, 84 грн. з 21.06.2016 року по 20.12.2016 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 25 квітня 2017 року.