Справа № 826/9400/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 квітня 2017 року № 826/9400/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу та додані до неї матеріали:

за позовом ОСОБА_1,

до відповідача-1 Головного управління Національної поліції у місті Києві,

відповідача-2 начальника голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції у м.Києві підполковника поліції Крищенка Андрія Євгенійовича,

про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, начальника голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції у м.Києві підполковника поліції Крищенка Андрія Євгенійовича про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що звільнення її з посади є незаконним, зазначає, що відповідно до ст. 49-3 КЗпП, не пізніше ніж за два місяці до вивільнення керівник органу внутрішніх справ (підприємства, установи, організації) зобов'язаний персонально попередити працівників органів внутрішніх справ, які можуть бути звільнені у результаті реалізації змін в організаційно-штатній структурі органу, про наступне вивільнення (скорочення) під розписку.

Однак, як зазначає позивача, відповідачем не дотримано вказаної норми та з наказом про скорочення посади, яку займав позивач, останній не був ознайомлений. Позивач вважає, що він має переважне право на залишення на роботі в силу ст. 42 КЗпП, разом з тим, відповідно до ст. 49-2 КЗпП одночасно з попередженням про звільнення через зміни в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Керівництво органів національної поліції іншу роботу в ГУ НП у м. Києві не пропонувало. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що відповідач звільнив її без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити її на попередній роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві в судовому засіданні16.02.2017 позовні вимоги не визнала, зазначила, що процедура звільнення позивача була дотримана. На підставі викладеного вище, уповноважений представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Так, дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду даної справи у порядку письмового провадження на підставі ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходила службу на посаді старшого слідчого Відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовими і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнена 06.11.2015 в запас Збройних Сил України.

Наказом № 16 о/с від 07.11.2015 прийнята на посаду старшого слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції України в м. Києві.

17.05.2016 наказом № 457 о/с на підставі наказу Національної поліції України від 24.02.2016 № 164 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві» та наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17.03.2015 № 6 дск «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у м. Києві», відповідно до Закону України «Про національну поліцію», ОСОБА_1 звільнена з посади старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві відповідно до п. 4 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

В той же час, наказом № 457 о/с від 17.05.2016 майора поліції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого слідчого відділення відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Лісовий", селища Биківня та військового містечка № 16) Деснянського управління поліції.

Вважаючи наказ № 457 о/с від 17.05.2016 в частині звільнення з посади старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві та переведення на посаду старшого слідчого відділення відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Лісовий", селища Биківня та військового містечка № 16) Деснянського управління поліції таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина та їх гарантії, основні обов'язки громадянина визначаються виключно законами України, згідно з ч.6 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівників.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон України № 580-VІІІ від 02.07.2015) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до ст. 59 Закону України № 580-VІІІ від 02.07.2015 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. (ч. 1) Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. (ч. 3) Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. (ч.4) Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України. (ч.5)

Ст. 60 Закону України № 580-VІІІ від 02.07.2015 визначає правове регулювання служби в поліції, а саме, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» визначено підстави звільнення зі служби в поліції, а саме, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

1) у зв'язку із закінченням строку контракту;

2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;

3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;

4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

5) через службову невідповідність;

6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

7) за власним бажанням;

8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);

9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;

10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення;

11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Разом з тим ст. 68 Закону України «Про національну поліцію» передбачено порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. (ч.1)

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за її згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня її персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.(ч.2)

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону. (ч.3)

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства. (ч.5)

Як вбачається із матеріалів справи, в атестаційному листі від 17.02.2016 заступник начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві підполковник поліції Е.П. Соловйов висловив щодо ОСОБА_1 наступне, за час служби в органах внутрішніх справ та на займаній посаді ОСОБА_1 зарекомендувала себе позитивним, юридично грамотним, ініціативним, професійно підготовленим та дисциплінованим працівником, добре знає нормативно-правові акти, які регламентують діяльність органів досудового розслідування та органів внутрішніх справ в цілому, уміло використовує їх у практичній діяльності.

За висновком прямого керівника позивач займаній посаді відповідає.

Разом з тим, у графі «Результати тестування» у атестаційному листі, підписаному 18.02.2016, містяться відомості: «тестування загальних навичок - 28», «професійне тестування - 35», у графі «результати атестування» - « 1 - займаній посаді відповідає".

Як вбачається із матеріалів справи, 17.05.2016 наказом № 457 о/с на підставі наказу Національної поліції України від 24.02.2016 № 164 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві» та наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17.03.2015 № 6 дск «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у м. Києві», відповідно до Закону України «Про національну поліцію», ОСОБА_1 звільнена з посади старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві відповідно до п. 4 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Однак, суд зазначає, що відповідачем не долучено до матеріалів справи ні доказів того, що в Головного управлінні Національної поліції України в м. Києві проводилися організаційно-штатні зміни, про те, що займана ОСОБА_1 посада є скороченою.

Також суд наголошує, що відповідачем не було дотримано процедури порядку призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. (ч.1)

В матеріалах справи відсутні докази ознайомлення та персонального попередження (письмового) про можливе скорочення посади.

З наданих відповідачем заперечень вбачається, що 17.05.2016 позивача було попереджено про можливе наступне вивільнення із займаної посади, однак ст. 68 Закону України "Про національну поліцію" визначає, що повідомлення здійснюється за два місяці до самого звільнення, що не було враховано відповідачем.

Крім того, наказом не передбачається звільнення поліцейських в зв'язку зі скороченням та не міститься будь-якого попередження конкретних осіб про наступне можливе звільнення.

В той же час, відповідачем не надано до суду доказів того, що у Головному управління Національної поліції України в м. Києві відсутні будь-які вакантні посади на які можливо було перевести позивача з урахуванням її освіти, досвіду.

Сам лише факт скорочення посад не тягне безумовного звільнення саме з тієї установи де працювала позивач, оскільки ст. 65 закону України "Про Національну поліцію" скрочення посади, яку обіймає поліцейський є однією з підстав її переведення на рівнозначну або нижчу посаду, а ч. 2 ст. 68 цього закону передбачено можливість призначення поліцейського, посада якого скорочена, за її згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, а не тільки в тому, де він проходив службу.

Згідно до ст. 492 Кодексу законів про працю - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Норми Закону України «Про національну поліцію» визначають, а саме ч. 2 ст. 68, що поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за її згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня її персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

При цьому, відмова від переведення на запропоновану посаду має наслідком звільнення лише у випадку попередження про можливе наступне звільнення, як передбачено ч.ч. 2-3 ст. 68 закону України "Про Національну поліцію".

Однак, суд звертає увагу на те, що правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом, який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому її положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовуються лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Статтею 9 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Так, спеціальним актом вищої юридичної сили в системі загального законодавства та визначає особливий порядок звільнення у межах спірних правовідносин, є Закон України "Про Національну поліцію", а тому її положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовуються лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

З огляду на викладене, застосуванню у межах спірних правовідносин підлягають саме положення Закону України "Про Національну поліцію", а вони в свою чергу дублюють норми ст. 492 Кодексу законів про працю.

Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду докази того, що Головне управління Національної поліції в м. Києві ознайомило ОСОБА_1 із переліком вакантних посад, на які останній міг претендувати на виконання вимог ч. 2 ст. 68 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність її дій, законність прийнятих рішень. Відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів законність та обґрунтованість власного рішення.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не виконаний обов'язок щодо персонального письмового попередження позивача про можливе наступне звільнення зі служби в поліції та не доведено до відома ОСОБА_1 із переліком вакантних посад на виконання вимог ч. 2 ст. 68 Закону України «Про національну поліцію» та ст. 492 Кодексу законів про працю, відповідно, як наслідок, рішення про звільнення позивача зі служби з підстав, передбачених пунктом 4 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію», без дотримання вимог, визначених у частині 1 ст.68 цього Закону є протиправним та підлягає скасуванню, позивач має бути поновлений на службі, на посаді, яку займав.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 закону №108/95-ВР визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із п.5 порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 порядку).

Окрім того, вирішивши питання про поновлення на посаді, суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок по виплаті позивачу грошового забезпечення, а саме різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік, за час вимушеного прогулу, тобто з 12.05.2016 по день фактичного поновлення на службі.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за один місяць.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві № 457 о/с від 17.05.2016 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві та призначення на посаду старшого слідчого відділення відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Лісовий", селища Биківня та військового містечка № 16) Деснянського управління поліції.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві з 17.05.2016.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік, тобто з 12.05.2016 по день фактичного поновлення на службі.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за один місяць.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.І. Добрянська