Справа № 464/8577/16-а,2-а/464/447/16
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Справа № 876/3184/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 17 січня 2017 року в адміністративній справі № 464/8577/16-а за позовом Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі Сихівський ВСЗ УСЗ ДГП Львівської міської ради) звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області) щодо накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні ВП № 47979230;

- скасувати постанову ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області від 8 листопада 2016 року про накладення штрафу (ВП № 47979230).

Позов обґрунтовував тим, що у ВП № 47979230 боржником ВСЗ УСЗ ДГП Львівської міської ради вжито усіх залежних від нього заходів, необхідних для виконання судового рішення Сихівського районного суду м.Львова щодо зобовязання здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.1992 р. № 258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлені на забезпечення ОСОБА_2 продуктами харчування за медичними нормами з обовязковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 % вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоровя України за період з 01.01.2013 р. до 01.04.2013 р., з врахуванням виплачених сум. Окрім того, державним виконавцем не зазначено, які саме дії необхідно вчинити.

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 17 січня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Тому апелянт просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що він є стягувачем у виконавчому провадженні ВП № 47979230 і вважає, що на позивача правомірно накладено штраф оскаржуваною постановою, оскільки відсутність відповідного бюджетного фінансування та неврегулювання державою механізму надання відповідних пільг не є підставою для невиконання судового рішення. Крім того, звертає увагу на неналежність відповідача у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Павлишина Т.І. від 01.07.2015 р. відкрито виконавче провадження (ВП № 47979230) з примусового виконання виконавчого листа № 464/5715/13-а, виданого 28 травня 2015 року Сихівським районним судом м.Львова.

Згідно з цим виконавчим документом зобовязано позивача здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.1992 р. № 258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлені на забезпечення ОСОБА_2 продуктами харчування за медичними нормами, з обовязковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 % вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоровя України за період з 01.01.2013 р. до 01.04.2013 р., з урахуванням виплачених сум (а.с.6).

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Шелінської Ю.А. від 08 листопада 2016 року на боржника позивача у справі за невиконання без поважних причин вимог державного виконавця стосовно рішення, за яким боржник зобовязаний вчиняти певні дії, накладено штраф у розмірі 2040,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення суду не виконано позивачем з поважних причин, а саме: у звязку з відсутністю законодавчого урегулювання механізму забезпечення продуктами харчування з прикріпленням до відповідних магазинів та компенсації вартості продуктів харчування. При цьому, позивачем здійснено усі можливі заходи в межах своїх повноважень для виконання рішення суду. Посилання відповідача у постанові про накладення штрафу (ВП №47979230) від 08 листопада 2016 року на те, що позивачем рішення суду не виконано без поважних причин, спростовуються матеріалами справи.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 р., у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З наведеного видно, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Судом встановлено, що боржник вживав усіх можливих заходів для виконання рішення суду, що підтверджується листами-зверненнями на адресу департаменту гуманітарної політики управління соціального захисту Львівської міської ради та ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області з приводу розяснення механізму забезпечення стягувача продуктами харчування за медичними нормами з обовязковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 % вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоровя (а.с.7 16).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення у справі № 464/5715/13-а не виконано позивачем з поважних причин, а саме: у звязку з відсутністю законодавчого урегулювання механізму забезпечення продуктами харчування з прикріпленням до відповідних магазинів та компенсації вартості продуктів харчування, при тому, що позивачем здійснено усі можливі заходи в межах своїх повноважень для виконання рішення суду.

Вищевикладена правова позиція суду відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанови від 9 червня 2015 року у справі № 712/12498/14-а та від 22 листопада 2016 року у справі № 804/5081/13-а).

Щодо доводів апелянта про те, що ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області є неналежним відповідачем у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої, третьої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Наказом Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року № 1183/5 затверджено Типове положення про відділ державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі Типове положення).

Відповідно до пункту 1 Типового положення відділ державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі Відділ) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується головним територіальним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі головне територіальне управління юстиції) через відповідні управління державної виконавчої служби Головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі Управління).

Разом з тим, згідно із пунктом 12 Типового положення відділ є юридичною особою, має рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам та окремий небюджетний рахунок для зарахування авансових внесків стягувачів, а також рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам в іноземній валюті в банках, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області є належним відповідачем у справі, оскільки є органом державної виконавчої служби і є окремою юридичною особою.

За таких обставин, розглядаючи спір, місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м.Львова від 17 січня 2017 року в адміністративній справі № 464/8577/16-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді Л.Я.Гудим

ОСОБА_3

Ухвала в повному обсязі складена 24 квітня 2017 року.