Справа № 623/128/17
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 квітня 2017 року м. Київ К/800/12517/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано противоправними дії Ізюмського об'єднаного УПФУ в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії ім. Ф.Е. Дзержинського та роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Ізюмського міськрайвиконкомів Харківської області.

Зобов'язано Ізюмське об'єднане УПФУ в Харківській області зарахувати до стажу роботи судді ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 6 травня 1982 року по 22 квітня 1985 року, половину строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії ім. Ф.Е. Дзержинського з 1 вересня 1985 року по 30 червня 1989 року та роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Ізюмського міськрайвиконкомів Харківської області з 22 жовтня 1991 року по 13 березня 1993 року.

Зобов'язано Ізюмське об'єднане УПФУ в Харківській області призначити ОСОБА_1, як судді у відставці, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, починаючи з 27 вересня 2016 року, здійснивши відповідний перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, та виплатити недоотриману різницю.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області.

Відповідно до записів в трудовій книжці позивач з 6 травня 1982 року по 22 квітня 1985 рік проходив строкову військову службу; з 1 вересня 1985 року по 30 червня 1989 року навчався за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського; з 22 жовтня 1991 року по 13 березня 1993 року працював на посаді слідчого відділу внутрішніх справ; з 16 березня 1993 року працював суддею Ізюмського міськрайонного суду Харківської області; з 15 травня 2003 року обраний безстроково суддею цього ж суду.

Згідно з постановою Верховної Ради України від 8 вересня 2016 року №1515-VIII та наказу в.о. голови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року №02-03/88 ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до розрахунку стажу судді, проведеного Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, до стажу роботи позивача зараховано період роботи на посаді судді, а також період служби в армії з 6 травня 1982 року по 22 квітня 1985 рік, період навчання з 1 вересня 1985 року по 30 червня 1989 року та період роботи слідчим відділу внутрішніх справ з 22 жовтня 1991 року по 13 березня 1993 року.

28 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

2 грудня 2016 року УПФУ в Харківській області призначило позивачу щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці в сумі 19952,00 грн, тобто у розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент прийняття Верховною Радою України постанови від 8 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку спірні правовідносини регулювалися Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 11 Розділу XIII Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 7 липня 2010 року судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як встановили суди, позивача призначено на посаду судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області у 1993 році.

До набрання чинності від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» спірні правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів».

Частиною четвертою статті 43 Закону №2862-ХІІ було визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 зазначив, що гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних.

Виходячи з викладеного, суди вважали, що період проходження позивачем строкової військової служби (2 роки 11 місяців 16 днів), половина строку навчання за денною формою (2 роки 11 місяців 16 днів) та робота на посаді слідчого відділу внутрішніх справ (1 рік 4 місяці 21 день) підлягають зарахуванню до його загального стажу роботи. Враховуючи зазначені періоди, а також стаж роботи позивача на посаді судді 23 роки 6 місяців 10 днів, на момент виходу позивача у відставку його загальний стаж роботи становить 29 років 9 місяців 17 днів, що дає йому право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді відповідного суду.

У касаційній скарзі Ізюмське об'єднане УПФУ в Харківській області, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову. Скаргу мотивує тим, що під час призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці відповідач керувався положеннями статті 137 Закону України 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», якою не передбачено можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів, які просить зарахувати позивач.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак