Справа № 803/401/17
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 рокуСправа № 803/401/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

суддів Андрусенко О.О., Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Масюк Г.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача УДПтС України у Волинській області Богданович О.М.,

представника відповідача Ліквідаційної комісії ДПтС України Мельник О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Ліквідаційної комісії Державної пенітенціарної служби України, Управління Державної пенетенціарної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Державної пенітенціарної служби України (далі - Ліквідаційна комісія ДПтС України), Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання дій протиправними щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні згідно статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов'язати нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні згідно частини 1 статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», абзацу 7 пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в обох органах.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року проведено заміну первинного відповідача - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на належного - Управління Державної пенетенціарної служби України у Волинській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при обчисленні вислуги років для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_6 з органів пенітенціарної служби відповідачем не було зараховано всієї вислуги років у календарному обчисленні, яка становить 23 роки 01 місяць 21 день, що призвело до недоотримання ним вказаної одноразової грошової допомоги.

На підставі наведеного позивач просить визнати протиправними дії щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні та зобов'язати нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні згідно частини 1 статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з врахуванням загального стажу в обох органах.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Підтвердила, що виплату одноразової грошової допомоги за останнім місцем служби за два повних календарних роки відповідачем було виплачено.

Представники відповідачів в судовому засіданні та в письмових запереченнях позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити повністю. В поданих письмових запереченнях вказали, що оскільки при розрахунку вислуги років для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби з органів пенітенціарної служби УДПС у Волинській області діяло відповідно до вимог діючого законодавства на момент звільнення позивача, у спосіб та в межах наданих йому законом повноважень. З розрахунку вислуги років вбачається, що позивач у 2014 році звільнявся зі служби за власним бажанням, а тому вважають, що вже набув право на отримання одноразової грошової допомоги, але ним не скористався, оскільки письмову відмову про виплату одноразової допомоги з попереднього місця служби у встановленому законодавством порядку не оскаржував. Зазначили, що оскільки у жовтні 2016 року був звільнений зі служби повторно, то одноразова грошова допомога при звільненні зі служби йому була нарахована та виплачена за період з дня останнього зарахування на службу по день звільнення у повному обсязі. У зв'язку з чим просили суд відмовити позивачу в задоволенні заявленого позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволення не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Частина 1 статті 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 проходив службу на посаді офіцером фельдзв'язку відділу Головного управління Державної фельд'єгерської служби України в м. Луцьку з 2002 року по 2014 рік.

Наказом УМВС України у Волинській області від 04.02.2014 року №17о/с ОСОБА_6 звільнений зі служби за п. 64 «ж» (за власним бажанням) з 05.02.2014 року.

Цим же наказом УМВС України у Волинській області від 04.03.2014 №17о/с позивачу була визначена вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги 11 років 01 місяць 05 днів.

У зв'язку з чим позивач 11.04.2014 року звернувся до відділу ГУ Державної фельд'єгерської служби України в м. Луцьку з заявою про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Листом від 15.04.2014 року №210 начальником відділу ГУ Державної фельд'єгерської служби України в м. Луцьку йому було відмовлено у виплаті вказаної допомоги з посиланням, що на день звільнення його вислуга років складала 20 років 04 місяці 16 днів, зазначений період вислуги не дає йому права на пенсію за вислугу років за Законом, та відповідно права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні оскільки є меншим за 21 рік 6 місяців, як передбачено ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 06.02.2014 року ОСОБА_6 проходив службу в органах Державної пенітенціарної служби України на посаді начальника сектору соціально-виховної та психологічної роботи управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області.

Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області від 31.10.2016 року №98о/с-16 ОСОБА_6 звільнений зі служби (у зв'язку із скороченням штатів) з 01.11.2016 року, вислуга років на день звільнення становить 23 роки 01 місяць 09 днів.

У зв'язку із звільненням ОСОБА_6 звертався до Управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області та Державної пенітенціарної служби України з вимогами про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Листами від 14.11.2016 року №02/9-88-16/П-60 та від 11.01.2017 року №5/1-56-Тл/2-17 йому було повідомлено, що одноразова грошова допомога виплачена йому за 02 повних календарних роки, тобто в період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з дня останнього зарахування на службу, у виплаті решти допомоги за попередні роки служби в іншій установі йому було відмовлено, з посиланням на п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» яким визначено, що особам рядового і начальницького складу які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби «за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули права на отримання такої допомоги».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Частиною шостою статті 9 Закону №2262-XII передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

17.07.1992 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», абзацом четвертим пункту 10 якою передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отже, на момент звільнення позивача зі служби в 2014 році було передбачено право останнього на отримання одноразової грошової допомоги.

Абзацом 7 пункту 10 Постанови №393(в редакції на момент повторного звільнення позивача зі служби) передбачено, що зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Безумовною підставою для зарахування попереднього періоду служби для виплати одноразової грошової допомоги в разі повторного звільнення зі служби є відсутність виплати такої допомоги при попередньому звільненні та не набуття права на отримання такої допомоги.

Як встановлено судом, в 2014 році при звільненні з з органів МВСУ відділу Головного управління Держфельдслужби України у місті Луцьку позивачу була визначена вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги 11 років 01 місяць 05 днів, що вбачається з дослідженого судом наказу №17о/с, проте не була виплачена.

Враховуючи, що ОСОБА_6 був звільнений з 05.02.2014 року з органів МВСУ відділу Головного управління Держфельдслужби України у місті Луцьку зі служби (у зв'язку із скороченням штатів), відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінуту Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114, та абз.4 п.10 постанови КМУ №393-1992, тому при звільненні набув право на отримання вищезазначеної грошової допомоги, що підтверджується наказом від 04.02.2014 року №17о/с.

За таких обставин ОСОБА_6 в 2014 році набув право на отримання одноразової грошової допомоги, маючи наявність стажу понад 10 років, тому при звільненні в 2016 році йому правомірно з врахуванням абзацу 7 пункту 10 Постанови №393 одноразова грошова допомога була виплачена за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що грошова допомога, яка є предметом даного спору, передбачена пунктом 10 Постанови №393, є за своєю суттю одноразовою, проте позивач при звільненні у 2014 році набувши право, фактично не скористався правом на її отримання, не оскарживши відмову в її наданні у встановленому законодавством порядку, а тому при звільненні у 2016 році зі служби УДПС України у Волинській області обґрунтовано нарахував та виплатив цю допомогу без урахування періоду попередньої служби.

Крім того, як на підставу для задоволення позову позивач посилається на лист від 15.04.2014 року №210, яким начальником Відділу ГУ Державної фельд'єгерської служби України в м. Луцьку йому було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги так як на день звільнення його вислуга років складала 20 років 04 місяці 16 днів, що не дає йому права на пенсію за вислугу років за Законом, та відповідно права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, проте суд не бере до уваги дану підставу з огляду на наступне.

Як зазначено вище, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби регулюється, зокрема, статтею 9 Закону № 2262-ХІІ, відповідно до частини першої якої особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічне положення закріплено в абзацах першому-четвертому пункту 10 постанови №393, згідно з якими військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення пункту 10 постанови №393 не пов'язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Статтею 9-1 Закону № 2262-ХІІ регулюється питання виплати іншого виду грошової допомоги - щомісячної, яка виплачується особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію.

Системний аналіз положень частини першої статті 9 та статті 9-1 Закону №2262-XII дає підстави вважати, що частиною першою статті 9 цього Закону встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам: які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я та які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше. Стаття 9-1 вказаного Закону не пов'язує виплату щомісячної грошової допомоги з наявністю вислуги 10 років.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав. Тому не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі №21-80а15 та в силу приписів статті 244-2 КАС України є обов'язковою для застосування.

Відтак, з наведених вище підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою, другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачами прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 до Ліквідаційної комісії Державної пенітенціарної служби України, Управління Державної пенетенціарної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 25 квітня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич

Судді О.О. Андрусенко

Т.М. Димарчук