Справа № 826/467/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2017 року № 826/467/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також позивач) до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - Оболонський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, відповідач) про зняття арешту та заборони на відчуження з усього рухомого майна ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.12.2014 р., винесеною відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві по виконавчому провадженню ВП№45389937.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно, закінчено, матеріали ВП знищені за закінченням терміну зберігання. В той же час, відповідно до вимог чинного законодавства України, у разі завершення виконавчого провадження арешт із майна боржника повинен бути знятий, про що повинно бути повідомлено орган, якому направлялась для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, письмових заперечень та копії матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов, суду не надав.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Як вбачається з листа Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 03.11.2016 р., у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №45389937 з примусового виконання постанови №АА2430859 від 10.08.2014 р., виданої ВДАІ про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу.

Державним виконавцем, керуючись ст. 17, 19, 20, 25, Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову від 10.11.2014 р. про відкриття виконавчого провадження №45389937, копію якої направлено боржнику до виконання, стягувачу - до відома.

Керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову від 02.12.2014 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В подальшому, 04.12.2014 р. державним виконавцем керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Листом від 03.11.2016 р. позивача також повідомлено, що згідно п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274 від 25.12.2008 р. строк зберігання завершеного виконавчого провадження про стягнення адміністративних штрафів складає 1 рік. Враховуючи вищевикладене, надання копій виконавчого провадження №45389937 не виявляється можливим, у зв'язку зі знищенням за строком зберігання.

Одночасно позивача повідомлено, що на примусове виконання до відділу постанова ВДАІ № АА2 430859, видана 10.08.2014 року, повторно не надходила та на момент надання відповіді згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у відділі виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_1, відсутні.

Для захисту своїх порушених прав та зняття арешту з майна позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за правилами ст. 86 КАС України, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 р. (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження, в межах якого виносилась постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№45389937 завершене на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.12.2014 р., а матеріали ВП знищені за закінченням терміну зберігання.

На примусове виконання до відділу постанова ВДАІ № АА2 430859 видана 10.08.2014 року повторно не надходила та на момент розгляду справи згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у відділі виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_1, відсутні.

Згідно копії квитанції від 12.03.2015 р., наявної в матеріалах справи, штраф ДАІ (згідно постанови ВП№45389937 від 02.12.2014 р.) у розмірі 677,82 грн. сплачений позивачем на рахунок ВДВС Оболонського РУЮ в місті Києві.

Згідно до положень ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р., який набрав чинності з 05.10.2016 р. особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Проаналізувавши норми чинного законодавства та беручи до уваги те, що виконавче провадження, в межах якого виносились постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, завершено, штраф позивачем сплачено у повному обсязі, суд вважає, що для повного та об'єктивного захисту прав позивача наявні законні підстави для зняття арешту з майна.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зняти арешт та заборону на відчуження з усього рухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.12.2014, винесеною відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві по виконавчому провадженню ВП№45389937.

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 за рахунок бюджетних асигнувань Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов