Справа № 733/1889/16-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 733/1889/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Карапиш Т.В. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А
26 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів Губської Л.В., Федотова І.В.,
при секретарі Кривохижій О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області на постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до Ічнянського районного суду Чернігівської області з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області про визнання рішення, яке оформлене протоколом № 4 від 21 вересня 2016 року щодо відмови в призначенні йому пенсії за вислугу років протиправним; зобов`язання зарахувати йому до спеціального стажу часу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, службу в складі Збройних Сил в період з 17 травня 1987 року по 27 квітня 1990 року та призначити пенсію за вислугу років з 14 вересня 2016 року відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано рішення управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області, яке оформлене протоколом № 4 від 21 вересня 2016 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років протиправним. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу час роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, службу в складі Збройних сил в період з 01 грудня 1987 року по 27 квітня 1990 року, та призначити пенсію за вислугу років з 14 вересня 2016 року відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Перевіряючи правомірність оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з положень ч. 1 ст. 195 КАС України, згідно з яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки постанова Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року позивачем в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, колегія суддів суду апеляційної інстанції не знаходить підстав для перегляду зазначеного судового рішення в частині, яка не оскаржується апелянтом.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач з 28 березня 1987 року по 05 травня 1987 року працював на посаді фельдшера швидкої допомоги Білопільської центральної районної лікарні.
05 травня 1987 року ОСОБА_1 було звільнено від займаної посади у зв`язку із призивом в ряди Радянської армії.
В період з 13 травня 1987 року по 27 квітня 1990 року він проходив службу в армії у військовій частині № НОМЕР_1 . Під час несення військової служби він обіймав такі посади:
- з 01 грудня 1987 року по 31 травня 1988 року - на посаді дублера фельдшера поліклініки;
- з 01 червня 1988 року по 20 липня 1989 року - на посаді фельдшера школи;
- з 21 червня 1989 року по 27 квітня 1990 року - на посаді дублера фельдшера поліклініки.
Після звільнення з військової служби з 22 вересня 1990 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду завідуючого фельдшерсько-акушерського пункту с. Гмирянка Ічнянського району Чернігівської області, з якої 29 жовтня 1990 року був переведений на посаду завідуючого фельдшерським пунктом в с. Щурівка Ічнянського району Чернігівської області.
10 квітня 1991 року позивач був звільнений з даної посади, а 18 квітня 1991 року був прийнятий на посаду завідуючого фельдшерсько-акушерського пункту в с. Гмирянка Ічнянського району Чернігівської області.
В зв`язку з реорганізацією Гмирянської ФАП в лікарську амбулаторію 01 жовтня 2000 року він був переведений на посаду фельдшера лікарської амбулаторії в с. Гмирянка Ічнянського району Чернігівської області.
01 грудня 2004 року Гмирянська лікарська амбулаторія реорганізована в лікарську амбулаторію загальної практики сімейної медицини, в зв`язку з чим ОСОБА_1 був переведений на посаду фельдшера лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини.
31 березня 2015 року позивач був звільнений із займаної посади у зв`язку з переводом до КЗОЗ «Ічнянського центру первинної медико-санітарної допомоги», де з 01 квітня 2015 року обіймав 0,5 посади фельдшера та 0,5 посади медичного реєстратора Гмирянської сільської лікарської амбулаторії ЗПСМ.
16 квітня 2015 року ОСОБА_1 був також прийнятий на 0,5 посади сторожа за сумісництвом Гмирянської сільської лікарської амбулаторії ЗПСМ, з якої 30 квітня 2015 року був звільнений.
01 травня 2015 року ОСОБА_1 був прийнятий на повну ставку фельдшера Гмирянської сільської лікарської амбулаторії ЗПСМ, а 13 вересня 2016 року він звільнений у зв`язку із виходом на пенсію за вислугою років згідно ст. 38 КЗпП України.
14 вересня 2016 року позивач звернувся до управління пенсійного фонду України в Ічнянському районі із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Проте, рішенням, яке оформлене протоколом № 4 від 21 вересня 2016 року, управління пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області відмовило йому в призначенні пенсії з мотиву відсутності пільгового стажу відповідно до законодавства України.
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що враховуючи, що на момент призову на службу в армію позивач працював на посаді фельдшера швидкої допомоги Білопільської центральної районної лікарні, то підлягає зарахуванню період проходження позивачем військової служби на посадах дублера фельдшера поліклініки та фельдшера школи в період з 01 грудня 1987 року по 27 квітня 1990 року у військовій частині № НОМЕР_1 .
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Постанова № 909).
Відповідно до вказаної постанови до переліку закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. Відповідно до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Приміткою 3 до Постанова № 909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Постановою Ради міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства», яка діяла на час проходження позивачем військової служби у лавах Збройних сил, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші). До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.
Підпунктом «г» пункту 1 Положення про порядок обчислення стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам просвіти і охорони здоров`я, затвердженого Кабінетом міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397, встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР.
Відповідно ст. 8 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже, період строкової військової служби повинен зараховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо особа на момент призову на строкову військову служби працювала за професією, що дає право на пенсію на пільгових умовах або після демобілізації особа працювала за набутою спеціальністю в професійно-технічному закладі.
Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зарахування період служби позивача в складі Збройних сил до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років як працівнику охорони здоров`я.
ОСОБА_1 має достатній спеціальний стаж для призначення йому пенсії за вислугою років, а отже позовні вимоги про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають задоволенню.
Таким чином, доводи апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 02 лютого 2017 року, та не можуть бути підставами для її скасування.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області залишити без задоволення, а постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.