Справа № 808/206/15
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м. Київ К/800/37458/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Стрелець Т.Г.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 року справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Дунаєвецький арматурний завод" до Запорізької митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови, рішення про коригування митної вартості та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

До Запорізького окружного адміністративного суду звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Дунаєвецький арматурний завод» до Запорізької митниці Державної фіскальної служби, в якому позивач просить суд: скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2014/00794, видану Запорізькою митницею Міндоходів 17.12.2014; скасувати рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000468/2 від 17.12.2014 року; зобов'язати відповідача прийняти митну декларацію №112050000/2014/027000 від 11.12.2014 та визначити митну вартість за ціною договору (основним методом).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 року, адміністративний позов задоволено частково, скасовано рішення Запорізької митниці про корегування митної вартості №112050000/2014/000468/2 від 17.12.2014 року, скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112500000/2014/00794 від 17.12.2014 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення у частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та компанією Shijiazhuang Paton Fittings Co., Ltd, Китай, укладено контракт №20-08-14 від 20.08.2014 (далі-Контракт) на поставку деталей трубопроводу партіями на умовах CIF порт «Odessa», Україна, відповідно до правил Інкотермс 2010.

На виконання умов Контракту позивачем імпортовано на митну територію України товар, а саме фланці Ру10 з вуглецевої сталі ГОСТ 12820-80: DN 15-150 шт., DN 20-300 шт., DN 25-400 шт., DN 32-100 шт., DN 40-800 шт., DN 50-1800 шт., DN 65-600 шт., DN 80-600 шт., DN 100-1000 шт., DN 125-50 шт., DN 150-400 шт., DN 200-200 шт. та фланці Ру16 з вуглецевої сталі плоскі ГОСТ 12820-80: DN 40-100 шт., DN 50-500 шт., DN 80-200 шт., DN 100-100 шт., DN 200-200 шт., DN 250-100 шт., DN 300-50 шт., DN 400-10 шт., DN 500-10 шт.

Для здійснення митного оформлення товару 11.12.2014 позивачем засобами електронного зв'язку до митного посту «Запоріжжя - центральний» Запорізької митниці Міндоходів подано митну декларацію №112050000/2014/027000, відповідно до якої заявлена митна вартість товарів у розмірі 23 790,89 доларів США, за ціною договору (перший метод визначення митної вартості).

Разом з вантажно-митною декларацією позивачем для оформлення товару надано: платіжні доручення в іноземній валюті № 8 від 25.09.2014, № 10 від 01.12.2014, № 11 від 02.12.2014; електронний каталог товарів постачальника від 11.12.2014; прайс-лист постачальника;калькуляцію на виготовлення імпортованих товарів; зовнішньоекономічний договір; додаток-специфікацію до договору;рахунок-фактура (інвойс); пакувальний лист.

Згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, а саме:

- специфікацією від 21.08.2014 № 1 до контракту від 20.08.2014 № 20-08-14 передбачені наступні умови оплати: « 30% - передплата; 70% - протягом 10 днів після отримання копії коносаменту», натомість у інвойсі від 21.08.2014 № 140821 зазначені умови оплати « 30% - передплата; 70% - протягом 10 днів після відвантаження товару в порту». Зазначений факт не дає можливості впевнитись у дотриманні умов контракту;

- згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості щодо умов продажу товару, зокрема термін поставки товару. Наданий до митного оформлення прайс-лист від 20.08.2014 б/н не містить даних відомостей. Крім того, ціни на товар у прайс-листі зазначено на умовах поставки «FOB Китай».

У зв'язку із встановленням розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, митницею Міндоходів 12.12.2014 направлено електронне повідомлення декларанту, із зазначенням про наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей та про необхідність надати наступні додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; інші документи для підтвердження митної вартості за бажанням декларанта.

12.12.2014 на виконання вимог митного органу позивачем додатково надано письмові пояснення щодо встановлених розбіжностей та чотири «прінт-скріни» сайтів та пропозицій чотирьох інших виробників цього ж товару з Китаю, що вивчались позивачем в ході маркетингового дослідження; бухгалтерські документи продавця: три банківські виписки про отримання передоплати від покупця.

Відповідачем 17.12.2014 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000468/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2014/00794.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відповідно до приписів ст.53 Митного кодексу України митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в поданих документах.

Як встановлено, позивачем на вимогу митного органу надано чотири «прінт-скріни» сайтів та пропозицій чотирьох інших виробників цього ж товару з Китаю, що вивчались позивачем в ході маркетингового дослідження; бухгалтерські документи продавця: три банківські виписки про отримання передоплати від покупця з поясненнями щодо інших розбіжностей.

Проте, митний орган дійшов висновку, що надані на запит позивачем додаткові документи не усувають виявлених під час перевірки недоліків та не підтверджують заявлену митну вартість товару.

За результатами проведеної консультації прийнято рішення про визначення митної вартості товару, що імпортується, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості. Товар по вищевказаній вантажно-митній декларації був випущений у вільний обіг у відповідності до Х розділу Митного кодексу України.

На думку колегії суддів, суди попередніх інстанцій обґрунтовано не погодились з висновками митного органу про те, що надані позивачем документи мають розбіжності.

Так, митний орган вважав, що специфікацією від 21.08.2014 №1 до контракту від 20.08.2014 №20-08-14 передбачені наступні умови оплати: « 30% - передплата; 70% - протягом 10 днів після отримання копії коносаменту», натомість у інвойсі від 21.08.2014 № 140821 зазначені умови оплати « 30% - передплата; 70% - протягом 10 днів після відвантаження товару в порту». Зазначений факт не дає можливості впевнитись у дотриманні умов контракту.

Проте, встановленими у цій справі обставинами підтверджено, що оплата за поставлений товар здійснювалась позивачем платіжними дорученнями в іноземній валюті на загальну суму 23790,89 доларів США, а саме платіжним дорученням №8 від 25.09.2014 на суму 7137,27 доларів США, №10 від 01.12.2014 - 11800,00 доларів США, №11 від 02.12.2014 - 4853,62 доларів США.

Сума, яка була сплачена згідно із вищевказаними платіжними дорученнями, співпадає з загальною вартістю імпортованого товару, зазначено у специфікації №1 від 21.08.2014 до контракту №20-08-14 від 20.08.2014 та інвойсі до контракту.

Стосовно посилань представника відповідача на те, що позивачем порушено умови контракту, оскільки відповідно до умов контракту позивач був зобов'язаний здійснити оплату поставленого товару протягом 10 днів після відвантаження товару, а саме до 03.11.2014, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що відповідно до п.3.2 контракту покупець здійснює оплату продукції в порядку та строки, узгодженими сторонами в додатках до контракту, а саме 30% - передоплата, решта 70% - на протязі 10 днів після відвантаження товару в порту Синган, Китай. Відповідно до п.3.1 контракту оплата вартості кожної партії товару провадиться покупцем в USD банківським переводом на розрахунковий рахунок постачальника.

При цьому, судами встановлено, що відвантаження імпортованого товару відбулось 24.10.2014, а оплата решти 70% відсотків вартості товару відбулась 01.12.2014 та 02.12.2014, тобто з перевищенням встановленого контрактом 10 денного строку, що не заперечується сторонами по справі. Вказана затримка в оплаті імпортованого товару виникла у зв'язку з не можливістю ТОВ «ТБ «Дунаєвецький арматурний завод» своєчасного придбати валюту - долар США, яким відповідно до контракту повинні здійснюватися розрахунки за відвантажений товар. Представник позивача зазначив, що оплата в розмірі 70% вартості товару була здійсненна одразу після купівлі іноземної валюти за заявами ТОВ «ТБ «Дунаєвецький арматурний завод» про купівлю іноземної валюти або банківських металів №13 від 24.11.2014 та №14 від 26.11.2014.

Також встановлено, що платіжні доручення містять посилання на номер контракту, номер інвойсу, реквізити покупця та продавця, а отже в повній мірі ідентифікують господарську операцію з поставки товару та дозволяє визначити митну вартість поставлено товару. Отже, твердження відповідача про невідповідність дати платіжних доручень у мовам контракту не дають змоги митному органу ідентифікувати поставку товару є необґрунтованими.

Крім того, на момент подачі 11.12.2014 декларантом позивача митної декларації для здійснення митного оформлення імпортованого товару, 70% решти вартості товару вже була оплачена платіжними дорученнями від 01.12.2014 та 02.12.2014, що в повній мірі надавало можливість митному органу ідентифікувати поставку товару та митну вартість поставлено товару.

Сама по собі така затримка у сплаті грошових коштів за імпортований товар є порушенням умов контракту, але жодним чином не впливає на визначення митної вартості імпортованого товару, за наявності належним чином оформлених документів, надання яких передбачено Митним кодексом України.

Щодо встановлених розбіжностей «згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості щодо умов продажу товару, зокрема термін поставки товару. Наданий до митного оформлення прайс-лист від 20.08.2014 б/н не містить даних відомостей. Крім того, ціни на товар у прайс-листі зазначено на умовах поставки «FOB Китай», суд зазначає, що прайс-лист складається продавцем товару та містить інформацію, яку вважає за необхідне зазначити продавець (виробник) товару, а покупець жодним чином не може впливати на порядок складання прайс-листа.

Крім того, прайс-лист містить лише найменування та приблизну вартість товару, оскільки реальна вартість такого товару може змінюватись при проведенні переговорів між покупцем та продавцем з огляду на кількість придбаваємого товару, тривалість співпраці між контрагентами, тощо. Також, суд зазначає, що прайс-лист компанії Shijiazhuang Paton Fittings Co., Ltd, містить застереження, що всі умови оговорюються в контракті на поставку товару.

Сторони, укладаючи контракт, мають право діяти на власний розсуд та власний ризик, та укладати контракт на будь-яких умовах, що не суперечать вимогам чинного законодавства, а отже посилання представника відповідача на те, що в прайс-листі компанії Shijiazhuang Paton Fittings Co., Lt, вказаний порядок поставки товару - FOB Китай, а в контракті CIF Одеса, жодним чином не перешкоджає митному органу перевірити митну вартість імпортованого товару, оскільки відповідно до контракту сторони досягли згоди про поставку товару саме на умовах CIF Одеса, про що свідчать документи, які надавались митному органу під час здійснення митного оформлення товару.

Враховуючи викладене, позивачем для митного оформлення було надано всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з пунктом другим частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Як встановлено, митний орган дійшов висновку про неможливість застосування першого методу митної вартості товару, зокрема: «вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методу згідно наявної у органу доходів і зборів інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Враховуючи вимоги ч.2 ст.64 Митного кодексу України використана наявна в митниці Міндоходів інформація щодо раніше визначених митних вартостей за другорядними методами на рівні 2,19 долари США за 1 кг товару (МД №100250005/2014/098610 від 08.12.2014)».

Разом з тим, як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, необґрунтованим є використання митним органом митної декларації №100250005/2014/098610 від 08.12.2014 для дослідження інформації щодо раніше визначених митних вартостей за другорядними методами, оскільки поставка товару за вказаною митною декларацією здійснювалась на умовах EXW, а поставка товару імпортованого позивачем здійснювалась на умовах CIF Одеса.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Отже, позивачем для оформлення товару за методом № 1 надано всі передбачені законодавством документи для підтвердження ціни товару, що імпортується, а митним органом безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару (метод №2ґ).

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС відхилити, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: