Справа № 337/1220/17
Суддя: Нещеретна Л. М.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/337/116/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року Суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя Нещеретна Л.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 29.12.2011р. йому була призначена пенсія за вислугою років у відповідності до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику авіації. Після призначення пенсії він продовжував працювати. З 29.12.2016р. він набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і 10.02.2017р. він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак УПФУ його фактично було переведено з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При цьому при нарахуванні пенсії за віком було взято показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2010 рік. Вважає такі дії протиправними, оскільки з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до останнього Закону він звернувся вперше, тому така пенсія йому повинна бути призначена в розмірі, розрахованому відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком (2014-2016рр.).

Просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в розрахунку йому пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016р., зобовязати відповідача перерахувати йому таку пенсію з 10.02.2017р. з урахуванням фактично отриманих сум, стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплату судового збору та витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 07.04.2017р. по даній справі відкрито скорочене провадження.

21.04.2017р. до суду надійшли письмові заперечення відповідача, в яких він позов не визнав повністю, мотивуючи це тим, що з 29.12.2011р. позивачу призначена пенсія за вислугу років, як працівнику авіації інженерно-технічного складу у відповідності до ст.54Закону України «Про пенсійне забезпечення». 10.02.2017р. позивач, досягши пенсійного віку, звернувся до управління з особистою заявою про переведення на пенсію за віком. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зі застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. В звязку з цим, при переведенні позивача на пенсію за віком було застосовано показник середньої заробітної плати за 2010 рік. Вважає такі дії правомірними та законними. Просить в позові відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного Фонду України та з 29.12.2011р. отримував пенсії за вислугою років, призначену йому як працівнику авіації інженерно-технічного складу згідно ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно трудової книжки позивача після призначення пенсії за вислугою років він продовжував працювати.

Досягнувши пенсійного віку, 10.02.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26, 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Листом від 29.03.2017р. за №78/С-9 відповідач повідомив ОСОБА_1, що з 10.02.2017р. його було переведено на пенсію за віком відповідно до його заяви від 10.02.2017р., при переведенні був застосований показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2010 рік, розмір пенсії розрахований відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач 07.04.2017р. звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IVвід 09.07.2003р. (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст.5 цього Закону він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком;

Відповідно до ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, в т.ч., особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Ч.1 ст.9 Закону № 1058-IVпередбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії за віком визначені ст.26 Закону № 1058-IV. Так, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.2 Закону № 1058-IV, для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Так, згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Так, відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991р. (далі - Закону № 1788-XII), за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст.54 Закону № 1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають працівники авіації інженерно-технічного складу, які за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, для цивільної авіації не менше 25 років, з яких не менше 20 років на зазначених роботах.

Згідно з ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч.3ст.45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Судом встановлено, що позивачу була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058 позивач звернувся до відповідача вперше 10.02.2017р. При цьому, також, необхідно враховувати, що після призначення пенсії, яке мало місце 29.12.2011р. , позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Доказів того, що позивач надавав згоду на врахування зарплати із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії відповідачем суду не надано, а тому у відповідача не було підстав застосовувати такий показник середньої заробітної плати. Таким чином, відповідач зобов'язаний провести нарахування позивачу пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявністьправових підстав для перерахунку позивачу з 10.02.2017р. пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком,тобто за 2014-2016 роки.

Дії відповідача щодо відмови в розрахунку позивачу пенсії за віком на підставі ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суд вважає незаконними, у звязку з чим позов слід задовольнити.

Щодо вимог про стягнення з відповідача судових витрат, судом встановлено, що ОСОБА_1 за подання адміністративного позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 640 грн.

Відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже на користь позивача має бути стягнута сума сплаченого судового збору.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Як вбачається з наданих документів між позивачем з одного боку та адвокатом ОСОБА_2 з другого боку укладено договір про надання юридичних послуг № 500 від 10.02.2017р, до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок витрат на правову допомогу, а також копія квитанції до прибуткового касового ордеру.

Таким чином, витрати понесені позивачем на оплату послуг адвоката підлягають задоволенню, оскільки останній є особою, яка має права надавати правову допомогу та з наданого суду розрахунку розміру гонорару вбачається яку саме та в якому обсязі адвокат надав правову допомогу позивачу, тобто витрати доведені належними доказами.

Керуючись ст.19,46 Конституції України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст.2,8,9,11,94,159,160-163,183-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя щодо відмови в розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язання Правобережне обєднане управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.02.2017 року, відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійного страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 р.р.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути з Правобережного обєднаного управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 гривень, а всього стягнути 2140 (дві тисячі сто сорок) гривень 00 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Л.М.Нещеретна