Справа № 537/54/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 р. Справа № 537/54/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Полтавській області на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 15.03.2017р. по справі № 537/54/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1А.) звернувся до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту ГУНП в Полтавській області, відповідач), в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, прийнятих судом, просив суд :

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо відмови в призначенні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області, згідно заяви-рапорту позивача від 12 жовтня 2016 року, нарахувати та виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу, на яку позивач має право в зв'язку з встановленням інвалідності 2-ї групи внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на підставі Закону України «Про національну поліцію».

Постановою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15.03.2017 року по справі № 537/54/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням ОСОБА_1 Анатолійовичу II групи інвалідності, відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року.

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області подати в місячний строк звіт про виконання судового рішення.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Відповідач, не погодившись із постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ненадання належної оцінки доказам у справі, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15.03.2017 року по справі № 537/54/17 та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.98 Закону України «Про Національну поліцію» стверджує, що встановлення інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання позивачем службових обовязків в органах внутрішніх справ, не є підставою для призначення одноразової грошової допомоги. Вважає, що оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2015 року № 850 встановлено Порядок та умови виплати допомоги по інвалідності працівникам міліції відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію», який втратив чинність з 07.11.2015 року, а інвалідність позивача встановлено з 27.05.2016 року, позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги в порядку, встановленому постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року. При цьому, рішення про призначення або відмову в призначенні грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 21.10.2015 року № 850 приймає МВС України, а не ГУНП в Полтавській області. Розгляд документів і прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку, встановленому постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року в даному випадку відноситься до компетенції ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області , а не ГУНП в Полтавській області. Крім того, зазначив, що позивач звертався до ГУНП в Полтавській області із заявою (рапортом) за формою, встановленою додатком до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом МВС України від 11.01.2016 року № 4 (далі по тексту Порядок № 4). Тому саме відповідно до Порядку № 4 і розглядалися матеріали, подані позивачем для виплати одноразової грошової допомоги. Отже, висновок суду першої інстанції про визнання протиправною відмови ГУГНП в Полтавській області у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку № 850 є безпідставним, оскільки позивач не звертався із заявою (рапортом) про виплату допомоги відповідно до Порядку № 850 та відповідно, ГУНП в Полтавській області не відмовляло йому у призначенні допомоги відповідно до Порядку № 850.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 10.06.1997 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року по 15.04.2016 року проходив службу в Національній поліції України, звідки був звільнений через хворобу наказом про звільнення № 102 о/с від 15 квітня 2016 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (а.с.6).

Згідно зі свідоцтвом про хворобу №21-С, виданого військово - лікарською комісією Державної установи «ТМО МВС України по Полтавській області» 19 лютого 2016 року, позивач ОСОБА_2 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Захворювання позивача, ТАК, повязані з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.8).

Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК серії AB № 0554085 від 05.07.2016 року та виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії AB №0554085 від 05.07.2016 року, копії яких наявні в матеріалах справи, ОСОБА_2 з 27.05.2016 року встановлено другу групу інвалідності в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.11-12).

Матеріалами справи підтверджено, що 12.07.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням другої групи інвалідності.

Листом № 29/П-108 від 21.07.2016 року ГУНП в Полтавській області повідомило ОСОБА_1, що оскільки останній був звільнений з Національної поліції, а захворювання, внаслідок якого позивачу встановлено інвалідність, повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у даному випадку є неможливим застосування як норм наказу МВС України від 11.01.2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», так і постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції». Повідомлено, що керівництвом Національної поліції прийнято рішення про врегулювання питання призначення і виплати одноразової грошової допомоги шляхом внесенням змін до Наказу МВС України від 11.01.2016 року № 4. Оскільки порядок призначення одноразової грошової допомоги поліцейським з числа колишніх працівників міліції потребує внесення змін до відповідних розпорядчих документів, тому виплата зазначеної допомоги буде проводитися після вирішення процедурних питань та за рахунок бюджетних асигнувань, передбачених у державному бюджету на зазначені цілі для Національної поліції України. Питання позивача буде розглянуто комісією ГУНП в Полтавській області після надходження відповідного нормативного документа.

Крім того, позивачу вказано на необхідність надати завірені копії довідок МСЕК про первинне встановлення групи інвалідності та ступеня втрати працездатності у відсотках, а також на необхідність виправлення заяви-рапорту про виплату допомоги, оскільки у ній наявні виправлення в періодах служби, та до оформлення в частині відмітки кадрового підрозділу «Подія настала».

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 повернуто пакет документів (а.с.13).

Сторонами по справі не заперечується, що ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУНП в Полтавській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням групи інвалідності.

Листом № 1980/115/29/01-16 від 04.11.2016 року позивача повідомлено, що статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» не визначено випадків, за яких призначається одноразова грошового допомога поліцейським, яким інвалідність встановлена внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, на даний час триває процес внесення змін до ст.97 вказаного Закону. Враховуючи, що втрата працездатності позивача повязана з проходженням служби в ОВС, призначення і виплата одноразової грошової допомоги буде проводитись після внесення змін до ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та за рахунок бюджетних асигнувань, передбачених у державному бюджету на зазначені цілі для Національної поліції України. Питання позивача буде розглянуто комісією ГУНП в Полтавській області після надходження відповідного нормативного документа (а.с.15).

Не погодившись з такою відповіддю ГУНП в Полтавській області, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу згідно заяви-рапорту позивача від 12 жовтня 2016 року в зв'язку з встановленням інвалідності 2-ї групи внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на підставі Закону України «Про національну поліцію».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, в порядку, передбаченому Постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає постанову Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15.03.2017 року по справі № 537/54/17 такою, що прийнята з порушенням норм матеріального права, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що майор поліції ОСОБА_1 був звільнений з органів Національної поліції з 16.04.2016 року, а ІІ група інвалідності позивачеві встановлена з 27.05.2016 року.

З 07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію», в тому числі положення про виплату одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейських.

Одночасно пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про міліцію", зокрема, положення ст.23 цього Закону, які передбачали виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції.

На виконання вимог ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» Міністерством внутрішніх справ України прийнято Наказ № 4 від 11.01.2016 року, яким затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі по тексту Порядок № 4).

Як зазначив суд першої інстанції одноразова грошова допомога позивачу повинна виплачуватись на умовах, передбачених Законом України «Про міліцію» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року, оскільки згідно з п.15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Разом з тим, суд першої інстанції дійшовши вказаного висновку не взяв до уваги, що інвалідність позивачу встановлена під час проходження ним служби, як поліцейським, і звільнявся ОСОБА_1 з посади поліцейського, а не міліціонера.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Даючи оцінку спірним відносинам у цій частині, необхідно виходити з позиції Конституційного Суду України наведеній у пункті 2 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99, викладеної стосовно дії загально - правового принципу норми права у часі. Позиція Конституційного Суду України за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним, чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як у відповідності до п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року, так і згідно з п.1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У свою чергу, пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 4 встановлено, що одноразова грошова допомоги (далі по тексту ОГД) у разі втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України "Про Національну поліцію", особам, які мають право на її отримання, відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що позивачеві встановлена інвалідність 04.07.2016 року, - в період дії Закону України «Про Національну поліцію», і саме з цієї дати ОСОБА_1 набув право на отримання одноразової грошової допомоги, беручи до уваги, що позивач на час звільнення був поліцейським, а не працівником органів внутрішніх справ, колегія суддів вважає, що до спірних відносин щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги слід застосовувати норми ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 4.

Посилання суду першої інстанції на п.15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» та ст.23 Закону України «Про міліцію», з огляду на вищенаведене, є безпідставним, а висновок суду першої інстанції про те, що одноразова грошова допомоги позивачеві повинна виплачуватися в порядку та на умовах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, є хибним.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті працівника поліції внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного із проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Відповідно до пп. «б» п.4 ч.1 ст.99 Закону України «Про Національну поліцію» розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч.2 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію»).

За приписами п.1 Порядку № 4 формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) цих органів та фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

Згідно з п.3 розділу ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

У разі коли такий орган ліквідовано, заява подається до органу за місцем зберігання особової справи.

Для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: 1) довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 2) постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 3) акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 4) сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; 5) документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті) (п.5 розділу ІІІ Порядку № 4).

У відповідності до п.1 розділу ІV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє:

в апараті Національної поліції - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій;

у міжрегіональних органах Національної поліції - начальник органу або особа, на яку покладено виконання таких функцій;

у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві - начальник Головного управління Національної поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається структурним підрозділом до фінансового підрозділу Національної поліції за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку (п.2 розділу ІV Порядку № 4).

Колегія суддів зазначає, що статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік випадків, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не встановлено щодо ОСОБА_1 жодної з вищезазначених обставин.

Наявність звязку між захворюванням позивача, внаслідок якого останнім втрачено працездатність та йому встановлено інвалідність, та проходженням служби в органах внутрішніх справ не заперечується відповідачем по справі та повністю підтверджується висновками військово-лікарської комісії та МСЕК.

Відповідачем не спростовується факт подання ОСОБА_1 належного пакету документів до ГУНП в Полтавській області для вирішення питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у звязку з втратою працездатності.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем фактично відмовлено ОСОБА_1 у вирішенні питання про призначення одноразової грошової допомоги з посиланням на неузгодженість законодавства, яким регулюються питання призначення вказаної допомоги особам, які проходили службу в поліції, однак, належать і до колишніх міліціонерів і втрата ними працездатності повязана з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а не органах Національної поліції).

Так, як зазначалось відповідачем у листах № 29/П-108 від 21.07.2016 року та № 1980/115/29/01-16 від 04.11.2016 року, статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» не визначено випадків, за яких призначається одноразова грошового допомога поліцейським, яким інвалідність встановлена внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, на даний час триває процес внесення змін до ст.97 вказаного Закону. Враховуючи, що втрата працездатності позивача повязана з проходженням служби в ОВС, призначення і виплата одноразової грошової допомоги буде проводитись після внесення змін до ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та за рахунок бюджетних асигнувань, передбачених у державному бюджету на зазначені цілі для Національної поліції України. Питання позивача буде розглянуто комісією ГУНП в Полтавській області після надходження відповідного нормативного документа.

Разом з тим, Порядком № 4 не передбачено випадків відкладення вирішення питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що відповідно до п.2 розділу І Порядку № 4 діяльність Національної поліції (далі - поліція) у частині оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського спрямована на забезпечення гарантованого державою соціального захисту поліцейського.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що всі неузгодженості у нормативному регулюванні питань призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинні трактуватися на користь особи, яка звертається за цією допомогою.

Особа, яка втратила працездатність у звязку з проходженням служби в органах внутрішніх справ, однак, продовжувала проходити публічну службу в органах Національної поліції, не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.

Згідно з ч.6 ст.100 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Таким чином, у разі невнесення змін до ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» протягом 3-х років після встановлення інвалідності та втрати працездатності ОСОБА_1, позивач фактично буде позбавлений права на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

В рішеннях у справі «Будченко проти України» (Budchenko v. Ukraine) від 24 липня 2014 року, «Суханов та Ільченко проти України» від 27.06.2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (Stec and Others v. the United Kingdom), n. 54, заяви №№ 65731/01 та 65900/01, ЄСПЛ 2005-Х).

У рішенні по справі «Будченко проти України» (Budchenko v. Ukraine) від 24 липня 2014 року Суд також вказав, що відмова у задоволенні законного права заявника через відсутність механізму його реалізації, становить втручання у право власності згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а через нездатність забезпечити реалізацію такого права заявника в розумні терміни, держава поклала на нього надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобов'язання за статтею 1 Першого протоколу.

У рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» від 27.06.2014 року Суд вказав, що відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, Суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі «Клаус і ОСОБА_4 проти Грузії» (Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia), заява № 7975/06, від 2 лютого 2010 року; рішення у справі «Будченко проти України» (Budchenko v. Ukraine), № 38677/06, від 24 квітня 2014 року). Отже, було порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу, за період з 2 квітня по 31 грудня 2006 року.

В остаточному рішенні у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), № 23759/03 та № 37943/06 від 14 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини звертав увагу, що скарги заявника на незаконність застосування у правовідносинах інструкції, яка є підзаконним актом, і незастосування декрету Кабінету Міністрів, який мав силу закону, не були задоволені національними судами, та зазначав про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд дійшов такого висновку у зв'язку з тим, що по-перше, відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, таким чином, не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач ГУНП в Полтавській області, посилаючись на неузгодженість законодавства ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», допустив протиправну бездіяльність щодо невирішення питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на відсутність у ГУНП в Полтавській області компетенції у вирішенні питання про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки у відповідності до ч.4 ст.100 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у частині другій цієї статті, призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що рішення про відмову у призначенні й виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області не приймалось.

Зі змісту ст. 2 КАС України вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

В цьому зв'язку суд вважає неможливим розглядати вимоги щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчиняти дії у майбутньому у зв'язку з вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій.

Отже, позовна вимога про зобовязання ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб» на підставі Закону України «Про Національну поліцію» є передчасною те не може бути задоволена.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 162 КАС України у поєднанні із ч.2 ст. 11 КАС України, оскільки позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності, ним надано усі необхідні для її призначення документи, колегія суддів вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобовязання ГУНП в Полтавській області вирішити питання про призначення і виплату позивачеві одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням позивачеві ІІ групи інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у відповідності до вимог Порядку № 4 за заявою ОСОБА_1 від 12.10.2016 року, та скласти відповідний висновок.

У відповідності до ст.202 КАС України порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15.03.2017 року по справі № 537/54/17 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 15.03.2017р. по справі № 537/54/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про визнання протиправними бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невирішення питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за заявою від 12.10.2016 року.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Полтавській області розглянути питання про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом МВС України від 11.01.2016 року № 4 за заявою ОСОБА_1 від 12.10.2016 року, та скласти відповідний висновок з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27.04.2017 р.