Справа № 810/4482/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року № 810/4482/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Вишгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.11.2015 року.

На підставі вказаного податкового повідомлення-рішення податковий орган визначив позивачу грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у зв'язку з несплатою ним податку з доходу, який він отримав у вигляді додаткового блага - прощення (анулювання) кредитором боргу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що вважає податкове повідомлення-рішення незаконним, оскільки, на його думку, прощення кредитором боргу не утворює об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб. До того ж, позивач вважає, що податковий орган невірно визначив базу і об'єкт оподаткування.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не з'явився, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у лютому 2007 року АКБ «Київ» (кредитодавець) і ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про надання кредиту від 07.02.2007 № 23, згідно з яким позивач одержав у банку кредит в доларах США для придбання земельних ділянок розташованих на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Станом на 01.02.2016 заборгованість позивача за вказаним кредитним договором складала 3 719 961,98 доларів США, що в національній валюті України за курсом Національного банку України на 01.02.2016 становило 12 571 814,83 грн., з яких:

2571750 доларів США, та 8543925 грн. за кредит;

1148211,98 доларів США та 4027889,83 грн. за проценти.

Так, 28.08.2014 ПАТ АКБ «Київ» повідомило позивача, що заборгованість за кредитним договором №23 від 07.02.2017, визнано безнадійною та 27.08.2014 списано банком за рахунок страхового резерву в сумі 3719961,98 дол. США та 12571814,83 грн. в тому числі 2571750 дол. США кредит, 8543925 грн. кредит, 1148211,98 дол. США проценти, 4027889,83 грн. проценти.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17.10.2011 позов ПАТ «АКБ «Київ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Київ» 3719961,98 дол. США та 27132446,38 грн. з яких 2571750 дол. США заборгованість за кредитом, що видана у доларах США, 8543925 грн. заборгованість за кредитом, що виданий у гривнях, 1148211,98 дол. США заборгованість по оплаті відсотків за користування кредитом, що виданий у доларах США, 4027889,83 грн. заборгованість по оплаті відсотків за користування кредитом, що виданий у гривні, 10601008,39 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 3959623,16 грн. пеня за несвоєчасну оплату відсотків за користування кредитом. Дане рішення набрало законної сили 24.10.2011.

Державним виконавцем ВДВС ВПВР ДВС України при примусовому виконанні в/листа №2-116/2011 виданого 10.07.2013 Вишгородським районним судом складено акт опису й арешту майна від 26.03.2014 земельних ділянок придбаних позивачем.

Таким чином, залишок боргу позивача перед ПАТ «АКБ «Київ» за кредитним договором від №23 від 07.02.2017 в сумі 3719961,98 дол. США та 12571814,83 грн. було анульовано (прощено) кредитором.

Судом встановлено, що позивач декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік до податкового органу не подавав, суму прощеного боргу в якості одержаного доходу не декларував.

У період з 19.10.2015 року посадовими особами Вишгородської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з отриманого додаткового блага фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року (акт перевірки від 30.10.2015 №1782/17-3/НОМЕР_2).

В акті зазначено, що на підставі документів, отриманих від ПАТ «АКБ «Київ», Вишгородська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області дійшла висновку, що внаслідок анулювання боргу в розмірі 64 245 709,97 грн. фізичній особі ОСОБА_2 на підставі рішення від 26.08.2014р. (протокол засідання Правління ПАТ «АКБ «Київ» №40), у ОСОБА_2 виникли додаткові блага у вигляді суми анульованого боргу.

Відтак, керуючись статтею 167 Податкового кодексу У країни, посадовими особами Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було визначено суму оподаткованого доходу за 2014 р. - 64 245 709,97 грн., з якої донараховано ПДФО на загальну суму 10 921 527,09 грн. та штрафні санкції на суму 2 730 381, 77 грн.

За результатами перевірки податковий орган дійшли висновку про те, що позивач порушив вимоги п.49.1, п.49.2 ст.49, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 року та не задекларовано отриману суму додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором, на загальну суму 64245709,97 грн., та не сплачено (перераховано) до бюджету податок на доходи фізичних осіб з отриманого доходу. За результатами перевірки фізичній особі ОСОБА_1 донараховано податок на доходи з фізичних осіб у сумі 10 921 527,09 грн..

За результатами перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.11.2015 №, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування" на загальну суму 13651908,86 грн., з яких: 10921527,09 грн. - за основним платежем; 2730381,77 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до вищестоящих податкових органів в адміністративному порядку, однак за результатом розгляду скарг податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарги без задоволення.

У подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що оцінка спірних правовідносин здійснюється на підставі положень Податкового кодексу України, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом ІV Податкового кодексу України, згідно з пунктом 164.1 статті 164 якого загальний оподатковуваний дохід платника податку - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент укладення позивачем і банком угоди щодо анулювання боргу, грудень 2011 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Положеннями підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що додаткове благо - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV Кодексу).

Однак, з аналізу положень абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України вбачається, що анулювання кредитором суми боргу платника податку законодавець прямо ототожнив з додатковим благом для цілей оподаткування, і не передбачив жодних виключень чи особливостей для визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб щодо анульованого боргу в залежності від природи боргового зобов'язання (кредит, відсотки чи пеня).

Правильність такого тлумачення підтверджується історичним аналізом динаміки розвитку законодавчого регулювання оподаткування операцій з прощення боргу.

Так, Законом України від 09.04.2015 № 321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань", який набрав чинності 07.05.2015, внесено зміни до Кодексу в частині звільнення від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті., а саме: підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу доповнено пунктом 8 такого змісту: "Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року".

Таким чином, це означає, що до 1 січня 2015 року операції з прощення (анулювання) боргу за відсотками та пенею за кредитами в іноземній валюті становили об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Суд не може погодитись з посиланням позивача на положення підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, згідно з яким сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, оскільки вказаної норми не існувало на момент виникнення спірних правовідносин і з'явилася вона в Податковому кодексі України лише у травні 2015 року на підставі згаданого вище Закону України від 09.04.2015 № 321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань" (набрав чинності 07.05.2015).

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті), якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Якщо база оподаткування в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому пункту 167.1 ст. 167 Кодексу.

Суд встановив, що податковий орган правомірно і правильно дійшов висновку, що позивач порушив вимоги п.49.1, п.49.2 ст.49, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.176.1 ст.176 ПК України, вірно визначив суму грошового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій, тому підстави для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення та задоволення позову - відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.