Справа № 815/6078/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6078/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Станкова О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чорноморської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.06.2014 року №7853-15, від 03.09.2015 року №24175-17 та податкової вимоги від 27.01.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Чорноморської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.40-41), просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.06.2014 року №7853-15, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання за платежем по орендній платі з фізичних осіб у сумі 28452,48 грн., від 03.09.2015 року №24175-17, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання за платежем по орендній платі з фізичних осіб у сумі 60920,82 грн., прийнятого на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПКУ та відповідно до п.286.5 ст.286 ПКУ, та податкову вимогу від 27.01.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.10.2015 року останнім отримано оскаржуване рішення, з яким позивач категорично не погоджується, оскільки підставою для нарахування вказаного податку відповідачем став факт існування Договору про відшкодування коштів за фактичне використання земель у місті Білгород-дністровський від 15.07.2014 року, предметом якого є сплата коштів за користування земельною ділянкою площею 1,2800 га, розташованої на території міста Білгород-Дністровський по вул. Ізмаїльська, 144 для обслуговування виробничих приміщень з визначенням нормативної грошової оцінки у розмірі 1625856 грн. Позивач вказує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено такого виду користування земельною ділянкою та підстави для плати за землю, які визначені вказаним договором, що зумовило звернення ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області та ухвалою від 13.03.2015 року відкрито провадження у справі №495/1588/15-ц. Щодо ППР від 30.06.2014 року №7853-15 та податкової вимоги від 27.01.2015 року позивач зазначив, що дізнався лише під час розгляду справи, даних рішень не отримував, проте вважає їх неправомірними з наведених у позові підстав оскарження податкового повідолмення-рішення від 03.09.2015 року №24175-17, оскільки прийняті рішення податкового органу винесені відповідно до наведеного договору.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що визначена оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням сума є безпідставною, а тому позов підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 01.12.2015 року провадження по даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №495/1588/15-ц Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання недійсним договору.

Представник відповідача надав до суду заперечення (а.с. 20-21), в яких зазначив, що на адресу відповідача від виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради надійшов лист «Про надання інформації» від 07.08.2014 року №19/158, з якого вбачалось, що між позивачем та міською радою 15.07.2014 року укладено Договір про відшкодування коштів за фактичне використання земель у місті Білгород-дністровський на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради «Про користування земельними ділянками в м. Білгород-Дністровський до укладання договорів оренди» від 08.11.2012 року №466VI, відповідно до умов якого сторони домовились про відшкодування коштів за фактичне використання земельної ділянки площею 1,2800 га, розташованої на території міста Білгород-Дністровський по вул. Ізмаїльська, 144 для обслуговування виробничих приміщень. У звязку з наведеним та відповідно на виконання вимог Податкового кодексу України, відповідачем складено та направлено на адресу позивача податкове повідомлення-рішення від 03.09.2015 року №24175-17. Не визнання позивачем фактичних обставин справи є спробою уникнути ОСОБА_1 від сплати грошових зобовязань.

Від представника Чорноморської ОДПІ надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченнях.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У звязку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справу вирішено розглянути в порядку ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

15.07.2014 року між Білгород-Дністровською міською радою (власник земельної ділянки) та ОСОБА_1 укладено договір про відшкодування коштів за фактичне використання земель у м. Білгород-Дністровський (а.с.9-10).

Згідно п.1.1. Договору зазначено, що даним договором сторони домовились про відшкодування коштів за фактичне використання земельної ділянки площею 1,2800 га, розташованої на території м.Білгород-Дністровського, по вул.Ізмаїльська, 114, для обслуговування виробничих приміщень.

У відповідності до п.3.1. розмір відшкодування коштів за фактичне використання земельної ділянки вноситься користувачем один раз на рік щороку до 29 серпня звітного періоду із розрахунку 48775,68 грн. у рік, без урахування ПДВ.

30.06.2014 року Білгород-Дністровської ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №7853-15, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання за платежем по орендній платі з фізичних осіб у сумі 28452,48 грн. (а.с.24) та , 27.01.2015 року ОСОБА_1 виставлено податкову вимогу від 27.01.2015 року на вказану суму (а.с.25).

Як зазначив позивач, вказаних рішень останній не отримував, про що надав до суду заяву про кримінальне правопорушення та відповідний Витяг з кримінального провадження №0003239, внесеного 20.11.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за правовою кваліфікацією ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України (а.с.61-62).

В подальшому, податковим органом, на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПКУ та відповідно до п.286.5 ст.286 ПКУ, 03.09.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення №24175-17, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання за платежем по орендній платі з фізичних осіб у сумі 60920,82 грн. (а.с.8).

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі таких висновків податкового повідомлення-рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, вважає податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 пункту 15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезидент України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкт оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом

У відповідності до статті 269 Податкового кодексу України (далі - ПК України): платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно зі статтею 270 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Стаття 271 ПК України визначає, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У відповідності до пункту 286.5 статті 286 ПКУ нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно пункту 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою

Згідно до статті 287 пункту 287.2 ПК України: облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня.

Відповідно статті 287 пункту 287.5 ПК України: податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до пунктів 287.6 та 287.7 ПК України: 287.6. при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, у тому числі зазначеними у пунктах 276.1, 276.4 статті 276, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Згідно п.п. 288.1-288.4 ст.288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Судом встановлено, що нарахування податку позивачу відбувалось на підставі договору, укладеного 15.07.2014 року між Білгород-Дністровською міською радою (власник земельної ділянки) та ОСОБА_1 (а.с.9-10).

При цьому, позивачем оскаржено вказаний договір у судовому порядку.

Так, згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2016 року, яке набрало законної сили 18.12.2016 року (а.с.83-83з/б), позов ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 задоволено та визнано недійсним договір про відшкодування коштів за фактичне використання земель у м.Білгород-Дністровський від 15 липня 2014 року укладений між ОСОБА_1 та Білгород-Дністровською міською радою в особі міського голови ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Статтею 216 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки недійсності правочину.

Так, відповідно до ч.1 вказаної статті визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже, як вбачається з вищенаведеного, у звязку з визнанням недійсним вищенаведеного договору, який слугував підставою для нарахування позивачу орендної плати за землю, податкові повідомлення-рішення та податкова вимога, прийняті відповідачем на підставі такого договору, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення та податкова вимога були прийняті відповідачем без дотриманням усіх зазначених принципів, а тому вони є незаконними і підлягають скасуванню.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чорноморської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.06.2014 року №7853-15, від 03.09.2015 року №24175-17 та податкової вимоги від 27.01.2015 року задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 30.06.2014 року №7853-15, від 03.09.2015 року №24175-17 та податкову вимогу від 27.01.2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (ІК НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1096/одна тисяча девяносто шість/ грн. 41 коп.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П. Марин