Справа № 816/2371/16
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 р.Справа № 816/2371/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2017р. по справі № 816/2371/16

за позовом Полтавської обласної державної адміністрації

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України третя особа: ОСОБА_2

про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Полтавська обласна державна адміністрація, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 53011267 від 01.12.2016 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2017 року по справі № 816/2371/16 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач та третя особа не скористалися своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 року у справі № 816/319/16 (а.с. 86-90) адміністративний позов ОСОБА_2 до Обласної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, Центральної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, Полтавської ОДА, Міністерства соціальної політики України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Обласної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках від 07.05.2014 року, зазначене у протоколі № 12, та від 10.09.2015 року, зазначене у протоколі № 4, у частині погодження проекту розрахунку про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження стосовно ОСОБА_2 щодо невизначення та невключення в довідки № 46/12 від 07.05.2014 року та № 10-13/97/4 від 10.09.2015 року преміювання за роботу в зоні ЧАЕС відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 153/10-43 від 07.05.1986 року з обмеженням, передбаченим підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10.06.1986 року. Визнано протиправними та скасовано рішення Центральної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках щодо ОСОБА_2 від 04.12.2014 року (протокол № 15) та від 26.11.2015 року (протокол № 26). Зобов'язано Обласну комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках та Полтавську ОДА у строк, визначений Типовим положенням «Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 886 від 26.09.2012 року, повторно розглянути питання щодо визначення ОСОБА_2 даних про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в 1986 році та включеннях їх у довідку, а саме: преміювання за роботу в зоні ЧАЕС відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 153/10-43 від 07.05.1986 року з обмеженням, передбаченим підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10.06.1986 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 року у справі № 816/319/16 набрала законної сили 30.08.2016 року.

Для примусового виконання вказаної постанови Полтавським окружним адміністративним судом 04.11.2016 року видано виконавчий лист у справі № 816/319/16 (а.с. 65-66).

25.11.2016 року за вх.№ 36770-0-33-16 відповідальним підрозділом зареєстровано заяву ОСОБА_2 від 14.11.2016 року про прийняття до виконання виконавчого листа у адміністративній справі № 816/319/16, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 04.11.2016 року (а.с. 62-64). До своєї заяви ОСОБА_2 додав оригінал виконавчого листа у справі № 816/319/16, копію паспорту, копію посвідчення інваліда війни, копію поштового конверту з датою відправлення рекомендованого листа з Полтавського окружного адміністративного суду, копію заяви від 13.09.2016 року до голови Полтавської ОДА про повторний перегляд справи в Обласній комісії згідно рішення суду, копію відповіді Департаменту соціального захисту населення Полтавської ОДА (а.с. 65-76).

30.11.2016 року виконавчий лист № 816/319/16 від 04.11.2016 року переданий до виконання ВПВР Департаменту ДВС МЮУ (а.с. 61).

01.12.2016 року головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Медведєвим О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53011267 з примусового виконання виконавчого листа № 816/319/16 Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2016 року (а.с. 79-80). Вказаною постановою боржника - Полтавську ОДА зобов'язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 6 400,00 грн.

Листом за вих. №53011267/16 від 01.12.2016 року Полтавську ОДА та ОСОБА_2 повідомлено про винесення головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Медведєвим О.В. постанови про відкриття виконавчого провадження № 53011267 від 01.12.2016 року (а.с. 77-78). Зазначений лист Полтавською ОДА отримано 12.12.2016 року (а.с. 10).

Позивач не погодився із вказаними діями та оскаржив їх до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як визначено ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Як передбачено ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII від 02.06.2016 року, систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Особливості підвідомчості виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби та утворення виконавчих груп визначає ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до вказаної статті за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

У разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого.

У разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Зі змісту ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Як вбачається з матеріалів справи, боржником у виконавчому провадженні № 53011267, відкритому спірною постановою від 01.12.2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 816/319/16 Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2016 року про зобов'язання Обласну комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках та Полтавську ОДА у строк, визначений Типовим положенням «Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 886 від 26.09.2012 року, повторно розглянути питання щодо визначення ОСОБА_2 даних про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в 1986 році та включеннях їх у довідку, а саме: преміювання за роботу в зоні ЧАЕС відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 153/10-43 від 07.05.1986 року з обмеженням, передбаченим п.п. 3 п. 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10.06.1986 року, є Полтавська ОДА, місцезнаходження якої: м. Полтава, вул. Жовтнева (Соборності), 45 (а.с. 79-80).

Отже, з огляду на положення ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії відносно боржника Полтавської ОДА мали провадитися державним виконавцем органу державної виконавчої служби, до функцій якого територіально відноситься вчинення таких виконавчих дій, тобто державним виконавцем за місцезнаходженням Полтавської ОДА.

Натомість, в спірному випадку виконавче провадження № 53011267 з примусового виконання виконавчого листа № 816/319/16 було відкрите головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Медведєвим О.В. з порушенням приписів ст. ст. 24 та 25 Закону України «Про виконавче провадження» щодо територіальної підвідомчості виконавчого провадження органу державної виконавчої служби.

Стосовно посилань відповідача на те, що при відкритті виконавчого провадження № 53011267 та винесенні спірної постанови головний державний виконавець, зокрема, керувався положеннями п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року (в редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016 року), відповідно до якого Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи, колегія суддів зазначає наступне.

Вказана Інструкція має рекомендаційний характер та меншу юридичну силу, ніж норми нового Закону України «Про виконавче провадження», які не містять приписів щодо підвідомчості ВПВР Департаменту ДВС МЮУ рішень, боржниками за якими є обласні державні адміністрації та навпаки, чітко визначають, що виконавчі дії мають провадитися державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні спірної постанови про відкриття виконавчого провадження головний державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС МЮУ діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а отже позовні вимоги Полтавської ОДА є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, зважаючи на те, що оскаржувана постанова є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до повноважень суду, встановлених ч. 2 ст. 162 КАС України, визнається судом протиправним і скасовується, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність, згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України, вийти за межі позовних вимог про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 53011267 від 01.12.2016 року і визнати протиправною та скасувати вказану постанову.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 16.02.2017 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують та доказів в їх обґрунтування не надано.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2017р. по справі № 816/2371/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 24.04.2017 р.