Справа № 520/2096/17
Суддя: Луняченко В. О.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 520/2096/17
Провадження № 2-а/520/421/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Луняченко В.О. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.02.17 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами визнання протиправним дій та зобовязання вчинити певні дії, в яких просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси призначити та здійснити перерахунок і виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18- 20, ст. 132 із наступними змінами), починаючи з 13.12.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є суддею апеляційного суду Одеської області у відставці, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Київському районі м.Одеси. Відповідачем було прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди, яку останній отримував працюючи на посаді судді, тобто у розмірі суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому відповідачем в зарахований стаж зараховано стаж судді 14 років 05 місяців 27 днів та військову службу 01 рік 11 місяців 13 днів, страховий стаж з 01.07.2000 року визначено 16 років 03 місяці 29 днів, загальний стаж після 2004 року-12 років 10 місяців, загальний повний стаж 27 років 01 місяць 12 днів. Позивач вважає, що розрахунок призначеного відповідачем довічного грошового утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди, яку він отримував працюючи на посаді судді, тобто від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді необґрунтованим та неправомірним, останній має право на 90% від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що стало причиною для звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.02.17 року на підставі вказаного адміністративного позову ОСОБА_1 було відкрито скорочене провадження по справі та направлено відповідачеві копію позовної заяви та додані до неї документи та було запропоновано у десятиденний строк з дня одержання такої ухвали та копії документів направити на адресу Київського районного суду м. Одеса чи надати до канцелярії суду заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються або заяву про визнання позову.

14.03.17 року на адресу Київського районного суду міста Одеси від Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси надійшли письмові заперечення проти задоволення адміністративного позову ОСОБА_1, в якому представник посилається на те, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VІ та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Відповідно до частини першої статті 141 Закону № 2453 судді, який вийшов у відставку, виплачується щомісячне довічне грошове утримання або пенсія за його вибором.

У статті 141 Закону № 2453 до внесення змін Законом № 213, тобто у редакції Закону № 192, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що при зменшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з 80 до 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також при виключенні положення, згідно з яким за кожний повний рік роботи на посаді судці понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на два відсотки від розміру його заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відбулося зниження рівня матеріального забезпечення судці у відставці і як наслідок - гарантій незалежності такого судці, що може впливати на здійснення справедливого правосуддя та реалізацію права кожного на захист судом. Виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів. Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (пункти 5, 7 мотивувальної частини) при розгляді питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону № 2453.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 141 Закону № 2453 у редакції Закону № 213 звужує зміст та обсяг гарантій незалежності судді, а тому суперечить частині першій статті 55, частині першій статті 126 Основного Закону України.

Тобто чинним законодавством не передбачено встановлення пенсії за вислугу років у розмірі 90% від посадового окладу.

Позовні вимоги щодо неправомірності дій управління щодо не призначення позивачу пенсії за вислугу років у розмірі 90%, є безпідставними, оскільки згідно з ч. З ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII за кожний повний рік роботи на посаді судці понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Також Управління пенсійного фонду України в Київському районі м.Одеси зазначає, що при нарахуванні розміру щомісячного грошового утримання судді, діяв в рамках чинного законодавства.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.3, ч.4 та п.4 ч.5ст.183-2 КАС України,скорочене провадження застосовується в адміністративних справах, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Про відкриття скороченого провадження суд виносить ухвалу. Відповідач у десятиденний строк з дня одержання такої ухвали та копій документів може подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову. Суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику сторін, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване рішення. Справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження: не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову; не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 31.03.17 року справу у скороченому провадженні за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Київському районі м.Одеси про визнання протиправним дій та зобовязання вчинити певні дії прийняти до свого провадження.

Суддя, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Указом Президента України № 513/2002 від 06.06.2002 року ОСОБА_1 було призначено на посаду судді місцевого Первомайського міського суду Миколаївської області строком на п'ять років. Указом Президента України № 559/2006 від 21.06.2006 року останній був призначений у порядку переведення в межах п'ятирічного строку повноважень на посаду судді апеляційного суду Одеської області. Постановою Верховної Ради України № 260-УІ від 10.04.2008 року його було обрано безстроково на посаду судді апеляційного суду Одеської області. Вища рада юстиції, як зазначено вище, відповідно до п. 16-1 розділу XV Перехідних положень Конституції України та ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 08.12.2016 року прийняла рішення № 30048/0/15-16 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Стаж роботи ОСОБА_1 як судді, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить більше 25 років. Зазначене, зокрема підтверджується поданням апеляційного суду Одеської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового, виданим апеляційним судом Одеської області, загальний стаж ОСОБА_1 станом на 12.12.16 року становить 25 років 01 місяць 29 днів, з яких служба в ОСОБА_2 02 роки 00 місяців 12 днів, половина строку навчання в Одеському державному університеті ім.. ОСОБА_3 02 роки 09 місяців 15 днів, робота помічником- стажистом на посаді помічника прокурора Врадіївського району Миколаївської області 00 років, 04 місяці 20 днів, помічника стажиста на посаді помічника прокурора м. Первомайська Миколаївської області 00 років 07 місяців 25 днів, помічника прокурора м. Первомайська Миколаївської області 02 роки 03 місяці 17 днів, старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області 00 років 02 місяці 04 дні, прокурора Гайворонського району Кіровоградської області 02 роки 03 місяці 01 день, суддя місцевого Первомайського міського суду Миколаївської області ( в тому числі Первомайського міськрайонного суд Миколаївської області ) 04 роки 02 місяці 06 днів, суддя апеляційного суду Одеської області 10 років 03 місяці 19 днів.

Зазначений розрахунок стажу підтверджується також трудовою книжкою, довідкою прокуратури Кіровоградської області та архівною довідкою Одеського Національного університету ім. 1.1. ОСОБА_3.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній до 28.03.2015 року, та в період чинності якої у ОСОБА_1 уже виникло право на відставку, враховуючи його трудовий стаж та стаж на посаді судді, визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Аналогічні положення містить і п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції чинній на даний час.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України № 4015-ХІ від 24.02.1994 року, було встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» № 865 від 03.09.2005 року встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Указом Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканість суддів гарантуються Конституцією і законами України.

В рішенні Конституційного Суду України № 18-рп/2011 від 14.12.2011 року в мотивувальній частині вказано на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції щодо гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення, зокрема у рішеннях: № 6-рп/99 від 24.06.1999 року (справа про фінансування суддів), № 5рп/2002 від 20.03.2002 року (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), № 19-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), № 8- рп/2005 від 11.10.2005 року (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), № 4-рп/2007 від 18.06.2007 року (справа про гарантії незалежності суддів), № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), в останньому зокрема вказано, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Із цього приводу Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: N 5-рп/2005 від 22.06.2005 року, N 17- рп/2010 від 29.06.2010 року, N 23-рп/2010 від 22.12.2010 року, N 10-рп/2011 від 11.10.2011 року).

Верховний Суд України в Постанові № 21-620а/14 від 10.02.2015 року зазначив, що згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 року, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні N 1-зп від 13.05.1997 року зазначив, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в час. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи в громадян упевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (абзаци перший і другий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності тільки за умови, якщо вони; скасовують або пом'якшують відповідальність особи (абзац другий пункту 2 Рішення Конституційного Суду України N 6-рп/2000 КСУ від 19.04.2000 року). Мета принципу незворотності - блокувати ущемлення прав і свобод людини з боку держави. Така направленість тлумачення цього принципу робить його однією з важливих гарантій захисту від свавілля з боку влади, безпеки людини як громадянина, довіри до державних інституцій. Надання зворотної сили законам суперечить духу правової держави.

Вказані обставини підтверджені письмовими доказами, достовірність яких сторони не спростовується.

Згідно змісту ст. 2 КАС України,завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень тому числі органів державної влади.

Статтею 126 Конституції України закріплені гарантії забезпечення незалежності суддів, однією з яких є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне забезпечення та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною 4 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Відтак, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від суми грошового утримання діючого судді (заробітної плати працюючого на відповідній посаді державного службовця), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та, виходячи з принципу єдності статусу суддів, у разі підвищення розміру грошового утримання діючого судді має здійснюватись перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Також додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначаються відомості про заробітну плату судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

При цьому, як зазначено вище, на підставі ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI) максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) в період до 02 червня 2013 року не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2012 року № 3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 03 червня 2013 року правове регулювання спірних правовідносин здійснюється відповідно до частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI, тобто довічне грошове утримання позивача, як судді у відставці, повинно виплачуватись йому відповідачем у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді та не обмежується граничним розміром.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, так як доведені та обґрунтовані, оскільки управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси, розглядаючи заяву позивача, про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинен був керуватися положеннями діючого на час подання позивачем заяви про відставку Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 07.07.2010 року.

При цьому суд зазначає, що гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді є протиправними, а тому управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси зобовязано: призначити та здійснити перерахунок і виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18- 20, ст. 132 із наступними змінами), починаючи з 13.12.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,9,11,13,159 163,183-2КАС України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси призначити та здійснити перерахунок і виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18- 20, ст. 132 із наступними змінами), починаючи з 13.12.2016 року.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Луняченко В. О.