Справа № 463/5234/16-а
Суддя: Головатий Р. Я.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Львів Справа №463/5234/16-а

Провадження №2-а/463/50/17

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Львові про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій та відшкодування шкоди, -

встановив:

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просить визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_3 районі м.Львова щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2012 року довічно з урахуванням проведених виплат; стягнути з Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_3 районі м.Львова 50000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 12.04.2017 замінено відповідача у справі Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_3 районі м.Львова правонаступником ОСОБА_3 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Львова.

Крім цього, ухвалою суду від 12.04.2017 залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова в частині позовних вимог про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2012 року по 09 травня 2016 року з урахуванням проведених виплат.

ОСОБА_2 свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни, має право на отримання щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак відповідач виплачував таке підвищення до пенсії не в повному обсязі, мотивуючи свої дії тим, що норми і положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного Фонду України, а саме: в межах 7-10%.

Вважає, що посилання відповідача на урядові постанови, котрими з мотивів відсутності бюджетного фінансування зменшується встановлений законом розмір підвищення до пенсії є необґрунтованими, суперечать усталеній практиці Європейського суду з прав людини. Крім цього, неконституційність положень Законів України «Про Державний бюджет України» на 2007 та 2008 роки, якими обмежувалась дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», була підтверджена рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Враховуючи те, що норми Конституції України є нормами прямої дії, вважає, що положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» повинні застосовуватися в первинній редакції підвищення до пенсії повинно виплачуватися саме в розмірі 30%.

В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Львові в судове засідання не зявилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, до якої долучила заперечення проти позову, з якого вбачається, що відповідач проти позову заперечує. Вважає, що на законодавчому рівні не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено, які органи повинні виплачувати підвищення пенсії, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку і яким чином обчислювати його розмір за відсутності поняття «мінімальна пенсія за віком», як розрахункової величини. Жодних змін не було внесено до видаткової частини Закону України «Про Державний бюджет України». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011р. №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» з 01.01.2012р. підвищення до пенсії дитині війни нараховується в розмірі 7% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012р. №3-рп/2012 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) повноваження держави встановлювати зміст та обсяг соціальних виплат залежно від її соціально-економічних можливостей; змінювати порядок і розмір існуючих соціальних виплат та соціальної допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України; а також щодо обовязків для застосування судами України нормативно-правових актів Уряду з питань соціального захисту громадян, виданих на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Вважає, що положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підлягають застосуванню тільки до вступу в законну силу Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2011 №745, тобто до 23.07.2011.

Крім цього, зазначила, що позивачем не доведено факт заподіяння моральних страждань, не доведено причинного зв'язку між діями управління Пенсійного фонду та спричиненням фізичних і моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає та чим керувалась позивач визначають розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн., тому вважає, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані докази, суд встановив наступне.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни, що підтверджується також копією пенсійного посвідчення (а.с.8).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції до 1 січня 2015 року) - дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість неї, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 34 Розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набув чинності з 1 січня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а саме: у частині першій статті 6 цього Закону слова «у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни» замінено словами «у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Таким чином, з 1 січня 2015 року дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (в редакції від 24 квітня 2014 року), дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Як вбачається з представленого позивачем листа Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_3 районі м.Львова від 20.10.2016 №82/К-11 (а.с.14-16) саме у вказаному розмірі і виплачується позивачу надбавка до пенсії як дитині війни.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 10.11.2016 є безпідставними, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Крім цього, оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача 50000 грн. моральної шкоди є похідними від вимог про визнання дій відповідача протиправними, суд приходить до висновку, що такі задоволенню також не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 161-163, 167 КАС України, суд

постановив:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Львові про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій та відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови через суд першої інстанції. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.Я. Головатий