Справа № 825/2244/16
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року Чернігів Справа № 825/2244/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Захарченко І.О., Менько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 31.10.2016 № 109-К, поновити його на роботі у структурному підрозділі ПП "Хоробичі", а також стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

В попередньому судовому засіданні проведено заміну неналежного відповідача на належного, а саме Державну фітосанітарну інспекцію Чернігівської області замінено на Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області у зв'язку з реорганізацією шляхом об'єднання у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 та постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1092.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача було вдруге протиправно звільнено з місця роботи. Приймаючи рішення про його поновлення на попередній посаді, на підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 у справі № 825/897/16, відповідач не поновив його у структурному підрозділі ПП "Хоробичі" де позивач працював до першого звільнення. Позивач також зазначає, що після його поновлення, відбулися зміни в організаційній структурі відповідача, що стало наслідком зміни умов праці та перехід на п'ятиденну робочу неділю. У зв'язку із зазначеним, позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а він поновленню на посаді.

Крім цього позивач вказує, що за 22 роки праці в інспекції він працював на різних пунктах пропуску, в штаті яких зазвичай, працювало 4 інспектори, а чергування відбувалося цілодобово. Кожен рік, під час відпусток інспекторів, які складали 30 днів, їх на пункті пропуску залишалось працювати 3 чоловіки, в наслідок чого, позивач вважає, що на протязі 22 років він працював понаднормово, за що не отримував від відповідача жодних коштів. Внаслідок зазначеного, ним було недоотримано середньомісячну заробітну плату за кожен рік праці, яка складає 3 709,00 грн, а загальна сума відшкодування становить 81 598,00 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку йому було завдано внаслідок затягування судового процесу при розгляду справи №825/897/16, внаслідок чого, будучи звільненим з посади та не маючи грошового доходу, він не зміг забезпечити шкільною формою та канцелярськими прилади своїх дочок перед початком нового навчального року, що негативно вплинуло на їхньому психологічному стані та вплинуло на навчання. В свою чергу, на його моральний та психологічний стан вплинуло освідчення на наявність алкогольного сп'яніння, яке проводилось керівництвом відповідача у зв'язку з підозрою на вживання позивачем спиртних напоїв. Попри відсутність в крові позивача алкоголю, що було доведено проведеним тестом, керівництво відповідача не вибачилось перед ним, чим завдало йому моральних страждань та образило його. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 100 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представники відповідача позов не визнали, просили у задоволенні позовних вимог відмовити, надавши письмові заперечення, що були озвучені в судовому засіданні, та вказали, що звільнення позивача відбувалось на законних підставах, без порушень будь-яких норм трудового законодавства.

На протязі часу роботи позивача, йому належним чином виплачувалась заробітна плата у відповідності до відпрацьованого ним часу згідно затверджених графіків чергувань, будь-яка заборгованість по виплаті заробітної плати на момент ліквідації Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області була відсутня, як і відсутня заборгованість зі сплати єдиного внеску, податків та зборів, страхових внесків, тощо. Крім того, вказане питання неодноразово було предметом різноманітних перевірок, якими жодних порушень встановлено не було.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, представники відповідача зазначили, що твердження позивача про завдання йому моральних і психологічних страждань є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними допустимими доказами. Попри заперечення позивача, представники відповідача також вказують, що після проведення освідчення на наявність алкоголю в крові, ініціаторами були надані вибачення, у зв'язку з чим його твердження щодо протилежного не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Починаючи з 15.06.1994 ОСОБА_1 працював в Державній інспекції по карантину рослин Мінсільгосппрода України по Чернігівській області, а в подальшому в Державній фітосанітарній інспекції Чернігівської області на посаді провідного спеціаліста - державного фітосанітарного інспектора відділу фітосанітарного контролю на митному кордоні управління фітосанітарного контролю.

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 16.01.2016 № 36 Державну фітосанітарну інспекцію Чернігівської області було реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області.

Відповідно у зв'язку з реорганізацією Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області 19.01.2016 позивача було попереджено про можливе вивільнення із займаної посади по закінченню двох місяців з дня попередження, за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 04.04.2016 № 33 затверджено граничну чисельність Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області та, зокрема, Управління фітосанітарної безпеки в кількості 65 чоловік.

28.04.2016 відбулося засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області, яка за результатами розгляду подання начальника Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області від 28.04.2016 № 24/358/01-11, надала згоду на вивільнення позивача з займаної посади.

В подальшому, Державною фітосанітарною інспекцією Чернігівської області прийнято наказ від 28.04.2016 № 80-К про звільнення позивача з посади провідного спеціаліста - державного фітосанітарного інспектора відділу фітосанітарного контролю на митному кордоні управління фітосанітарного контролю з 29.04.2016 у зв'язку з реорганізацією установи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Вказані обставини встановлені постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 у справі № 825/897/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2016.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 у справі № 825/897/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області від 28.04.2016 № 80-К про звільнення ОСОБА_1, поновлено на посаді провідного спеціаліста - державного фітосанітарного інспектора відділу фітосанітарного контролю на митному кордоні управління фітосанітарного контролю Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області з 30.04.2016 та стягнуто з Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.04.2016 по 21.06.2016 в розмірі 4013,79 грн.

На виконання вказаної постанови суду від 21.06.2016 Державною фітосанітарною інспекцією Чернігівської області винесено наказ "Про поновлення на роботі ОСОБА_1" від 30.08.2016 № 105-К (т.1 а.с.77), яким скасовано наказ від 28.04.2016 № 80-К, поновлено позивача посаді провідного спеціаліста - державного фітосанітарного інспектора відділу фітосанітарного контролю на митному кордоні з 30.04.2016 та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Одночасно, 30.08.2016 позивача попереджено про можливість майбутнього вивільнення у зв'язку з реорганізацією та скороченням штату працівників через два місяці відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується його підписом на попередженні (а.с.76) та запропоновано посаду провідного фахівця відділу атестації, сертифікації та аналітичної роботи Управління контролю в сфері насінництва та розсадництва Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області.

Також 30.08.2016 відповідачем складено акт про відмову від переведення на іншу посаду у зв'язку із скороченням займаної посади (т.1 а.с.74). Як вбачається з вказаного акту, позивач мотивував свою відмову необхідністю отримання юридичної консультації з цього приводу, що позивачем в судовому засіданні не заперечувалось.

В подальшому 05.09.2016, позивачу повторно запропоновано посаду провідного фахівця відділу атестації, сертифікації та аналітичної роботи Управління контролю в сфері насінництва та розсадництва Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, з посадовим окладом 2 050,00 грн та попереджено про можливі наслідки відмови від переведення. Проте, позивач від вказаної пропозиції відмовився та висловив свою незгоду у зв'язку зі змінами умов праці, про що зроблено відповідний запис (т.1 а.с.75).

Судом також встановлено, що у період з 13.10.2016 по 28.10.2016 позивачу надано відпустку тривалістю 15 календарних днів на підставі його заяви, про що винесено наказ від 07.10.2016 №19-В (т.1 а.с.73).

В подальшому, на підставі попередження про вивільнення та відмови позивача від пропозиції посади, Державною фітосанітарною інспекцією Чернігівської області винесено наказ від 31.10.2016 № 109-К, яким ОСОБА_1 звільнено з посади провідного спеціаліста - державного фітосанітарного інспектора відділу фітосанітарного контролю на митному кордоні Управління фітосанітарного контролю у зв'язку із реорганізацією установи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, який є предметом даного позову (т.1 а.с.72).

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1 і ч.3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З аналізу вказаних правових норм слідує, що одночасно з попередженням про звільнення роботодавець обов'язково пропонує працівникові всі вакантні посади, що є в штатному розписі, на обіймання яких може претендувати такий працівник, і незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

При цьому в даних правовідносинах є важливим те, що Кабінетом Міністрів України були прийняті постанови від 10.10.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" та від 16.12.2015 №1092 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів" внаслідок чого, Державна фітосанітарна інспекція Чернігівської області, як територіальний орган Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, реорганізована шляхом приєднання до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області.

Суд зазначає, що на момент розгляду справи в суді, діяльність Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області повністю припинена, що підтверджується повідомленням про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи (т.1 а.с.245).

Так, у березні 2016 року було утворено Головне управління Держпродспоживслужби у Чернігівській області, до якого - як правонаступника, перейшли повноваження, зокрема й Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 260-р "Питання Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів" Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області розпочало виконувати покладені державою функції та повноваження.

Для подальшого можливого працевлаштування/переведення працівників наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 04.04.2016 №33 (а.с.113, 114) затверджено граничну чисельність працівників Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, а саме 141 штатна одиниця, серед яких 65 штатних одиниць припадає на Управління фітосанітарної безпеки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до штатного розпису на 2015 рік, затвердженого 28.12.2015, який вводився з 01.12.2015 та діяв на 2016 рік (а.с.105-109), в Державній фітосанітарній інспекції Чернігівської області фактично працювало 84 працівники, серед яких і позивач, при 92 штатній одиниці.

В той же час, у Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області виникла необхідність розірвання трудових відносин з її працівниками внаслідок реорганізації, оскільки Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів було прийнято наказ від 04.04.2016 №33, яким обмежено штатну чисельність працівників до 65 одиниць та 19.04.2016 попереджено всіх працівників Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області про можливе майбутнє вивільнення.

У зв'язку із порушенням процедури звільнення позивача та подальшим його поновленням на посаді, з якої його було звільнено, внаслідок припинення на момент такого поновлення діяльності Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області, 30.08.2016 позивача було попереджено про можливе майбутнє вивільнення, що підтверджується його підписом на попередженні, та запропоновано іншу посаду в структурі новоствореного органу - провідного фахівця відділу атестації, сертифікації та аналітичної роботи Управління контролю в сфері насінництва та розсадництва Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області (т.1 а.с.74, 75).

Так, відповідно до ст.21 Закону України від 10.12.2015 № 889 "Про державну службу", який набрав чинності 01.05.2016 передбачено, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 5 ст.22 Закону України від 10.12.2015 № 889 "Про державну службу", передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу.

Відповідно до структури Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 07.04.2016 та відповідно до штатного розпису на 2016 рік апарату Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, в Управлінні фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області встановлено 65 штатних одиниць, які мають статус державного службовця, серед яких посад провідних спеціалістів не передбачено.

Як вбачається із зазначеної структури та штатного розпису, Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області вже було укомплектовано, у зв'язку з чим, позивачу було запропоновано іншу вакантну посаду, що є в штатному розписі та на обіймання якої, відповідно до своєї кваліфікації, він міг претендувати, з посадовим окладом, 2 050,00 грн, що перевищує показники посадового окладу за попереднім місцем роботи, де позивачу було встановлено 1 378,00 грн.

Тобто, відповідачем запропоновано позивачу більш оплачувану роботу на новому підприємстві, ніж позивач виконував попередньо, від якої останній відмовився, що і стало наслідком прийняття оскаржуваного наказу.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем вимоги ч.2 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України в частині процедури звільнення працівника, а саме: ОСОБА_1 попереджено про майбутнє вивільнення та запропоновано іншу роботу, а отже звільнення позивача відбулося на законних підставах.

Верховний Суд України у постанові від 17.10.2011 (справа № 21-237а11) висловив позицію, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

При цьому, суд також враховує п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 № 9, в якому зазначено, зокрема, що при реорганізації підприємства, звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України може мити місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП України можуть застосовуватися і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що його не було поновлено на пункті пропуску "Хоробичі", оскільки відповідно до структури Державної фітосанітарної інспекції в Чернігівській області та Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області вказаний структурний підрозділ, як то пункт пропуску "Хоробичі" відсутній, а звільнення позивача відбувалося з посади провідного спеціаліста - державного фітосанітарного інспектора відділу фітосанітарного контролю на митному кордоні управління фітосанітарного контролю, на яку його було призначено наказом Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області від 31.12.2012 №4-О (т.1 а.с.142) з посади провідного спеціаліста - державного інспектора з карантину рослин ПКР "Хоробичі" (залізничний). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач з 2013 року, окрім пункту пропуску "Хоробичі" працював і на інших пунктах пропуску, а отже з моменту призначення не був прикріплений до конкретного пункту пропуску та здійснював свої функції інспектора на будь-якому митному кордоні, куди його переміщували, відряджали, тощо.

Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 31.10.2016 № 109-К та поновлення позивача на роботі у структурному підрозділі ПП "Хоробичі" необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги позивача на те, що протягом 22 років він працював понаднормово, за що не отримував від відповідача жодних коштів, внаслідок чого, ним було недоотримано середньомісячну заробітну плату за кожен рік праці, загальна сума якої становить 81 598,00 грн, суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Доводячи обґрунтованість своїх вимог, позивач посилається на графіки чергувань (т.1 а.с.34-38), з яких вбачається, що на момент його відпустки на пункті пропуску залишалось працювати 3 інспектори, котрі на кінець місяця мали 168 годин відпрацьованого часу, в той момент коли на пункті пропуску працювали всі четверо - кількість відпрацьованих годин також становила 168 годин.

Абзацом 1 ст.50 КЗпП України встановлена нормальна тривалість робочого часу, яка не може перевищувати 40 годин на тиждень.

При цьому, для працівників установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (ст.ст.50, 51 КЗпП України).

На тих підприємствах, в установах, організаціях, де за характером виробництва та умовами роботи запровадження п'ятиденного робочого тижня є недоцільним, встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. При шестиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи не може перевищувати 7 годин при тижневій нормі 40 годин, 6 годин при тижневій нормі 36 годин і 4 годин при тижневій нормі 24 години.

П'ятиденний або шестиденний робочий тиждень встановлюється власником або уповноваженим ним органом спільно з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) з урахуванням специфіки роботи, думки трудового колективу і за погодженням з місцевою радою (ст.52 КЗпП України).

Статтею 54 КЗпП України встановлено, що при роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Це правило не поширюється на працівників, для яких уже передбачено скорочення робочого часу (п.2 ч.1 і ч.3 ст.51). Тривалість нічної роботи зрівнюється з денною в тих випадках, коли це необхідно за умовами виробництва, зокрема у безперервних виробництвах, а також на змінних роботах при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем. Нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку.

Час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством (ст.57 КЗпП України).

Частиною 1 ст.58 КЗпП України встановлено, що при змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Тривалість перерви в роботі між змінами має бути не меншою подвійної тривалості часу роботи в попередній зміні (включаючи і час перерви на обід). Призначення працівника на роботу протягом двох змін підряд забороняється.

З аналізу вищевикладених норм права вбачається, що загальна тривалість робочого часу протягом місяця, в котрому 21 робочий день не повинна перевищувати 168 годин, у місяці, в котрому 22 робочі дні - 176 годин. При цьому, роботодавець зобов'язаний при виплаті заробітної плати враховувати кількість відпрацьованих робітником нічних годин, та годин відпрацьованих у святкові дні.

В матеріалах справи містяться інші графіки чергувань та табелі обліку робочого часу (т.1 а.с.161-244) за 2013 рік - квітень 2016 року, з яких вбачається, що вказані вимоги законодавства роботодавцем не порушувались.

З показів допитаної у якості свідка ОСОБА_4, яка працювала бухгалтером у Державній фітосанітарній інспекції Чернігівської області (розписка свідка та присяга т.2 а.с.162, 163) судом було встановлено, що нарахування заробітної плати працівникам, в тому числі і позивачу, відбувалось з урахуванням всіх передбачених законодавством норм щодо обліку робочого часу, без будь-яких порушень з боку роботодавця.

На підтвердження вказаних свідком обставин, відповідачем надано роздавальні відомості та розрахункові листи (т.2 а.с.1 - 114, 116 - 129).

Жодних документів, які б підтверджували роботу позивачем понад норми, встановлені законодавством, суду не надано. Поза як, з пояснень представників відповідача вбачається, що у разі виходу працівника у відпустку, його обов'язки виконувалися іншими працівниками з інших пунктів пропуску, шляхом заміни. Тобто, на пункті пропуску продовжувало працювати 4 інспектори. Вказана обставина також позивачем не спростована, а навпаки підтверджена, оскільки останній не заперечує факт роботи на інших пунктах пропуску, окрім пункту пропуску "Хоробичі", що також підтверджується і матеріалами справи, та не виключає можливості роботи позивача на інших пунктах пропуску, саме у зв'язку із заміною особи, яка перебуває у відпустці, про що позивачу може бути і невідомо.

Окрім цього, в матеріалах справи наявні довідки, видані Державною податковою інспекцією у м. Чернігові, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернігові, щодо відсутності будь-якої заборгованості по податкам та зборам, страховим внескам тощо (т.1 а.с246-249). Питання повноти та законності оплати праці працівників та нарахування заробітної плати неодноразово були предметом перевірки Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, про що складено відповідні Акти (т.2 а.с.131-134, 135-140) та жодних порушень не встановлено.

Тобто, такі посилання позивача є безпідставними та не ґрунтуються на нормах права. Крім того, дослідження питання роботи понад норму інших працівників пункту пропуску "Хоробичі" виходить за межі заявленого адміністративного позову та не може бути предметом дослідження при вирішенні питання щодо ОСОБА_1

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, яка визначена позивачем у розмірі 100 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач стверджує, що втрата частини заробітної плати у період незаконного звільнення позивача, за період якого йому було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та який значно менший, на його думку, ніж виплачена компенсація, поставила його в скрутне матеріальне становище та унеможливила забезпечення нормального існування позивача та членів його сім'ї в цей період, а також відобразилось на психологічному стані та навчанні його доньок.

Тобто, в даному випадку по відношенню до позивача, вказана вимога може мати лише характер завданої матеріальної шкоди, що знаходить своє відображення в різниці числових виражень отриманої компенсації та належної позивачу заробітної плати. В той же час, законодавством встановлено чіткий механізм захисту порушеного права незаконно звільненого працівника, який реалізується шляхом стягнення з роботодавця, який провів незаконне звільнення, середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника.

Наявність протиправності дій роботодавця, протиправність діяння заподіювача моральної шкоди, полягає в невиконанні ним своїх обов'язків щодо забезпечення законних трудових прав працівника, а також у порушенні ним законних трудових прав працівника, якщо це порушення призводить до душевних, психічних або фізичних страждань останнього.

Трудове законодавство містить норми, які надають учасникам трудових правовідносин можливість врегулювати свої відносини шляхом укладення трудового договору. А тому протиправною можна вважати поведінку роботодавця, пов'язану з невиконанням ним юридичних обов'язків, передбачених трудовим законодавством чи умовами трудового договору.

Крім того, обов'язковою є умова наявності причинного зв'язку протиправної поведінки роботодавця і моральної шкоди, що настала, де протиправність виступає причиною, а моральна шкода - наслідком. Відсутність причинного зв'язку означає, що моральна шкода заподіяна не поведінкою роботодавця, а іншими причинами. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом було встановлено, що позивача було поновлено на посаді, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, за весь період роботи йому в повній мірі виплачувалась заробітна плата, що підтверджується розрахунковими листами, на його прохання йому надавалась щорічна відпустка, тощо.

При цьому, позивачем не доведено виникнення тяжкого морального та психологічного стану, будь-які обґрунтовані докази щодо підтвердження факту звернення до медичних установ, для підтвердження душевних, психічних або фізичних страждань позивачем не надано.

Необґрунтованим є також посилання позивача на завдання йому моральної шкоди шляхом затягування процесу розгляду справи № 825/897/16 з викладених вище підстав. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що учасникам судового процесу надані певні права та обов'язки, які визначені ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства. Тобто, реалізація права відповідача бути присутнім в судовому засіданні, заявляти клопотання, надавати заперечення на адміністративний позов, пояснення, докази, тощо не може бути пов'язана з завданням особі моральної шкоди, оскільки передбачена нормами процесуального законодавства.

Щодо впливу на моральний та психологічний стан позивача процедури проведення освідчення на наявність алкогольного сп'яніння, яке проводилось з ініціативи працівників Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області у зв'язку з підозрою на вживання позивачем спиртних напоїв, суд критично оцінює вказані твердження.

Попри відсутність в крові позивача алкоголю, що було доведено проведеним тестом (а.с.141), позивачем не заперечувалось, що його ніхто не примушував і він сам надав згоду щодо його проведення, позаяк був впевнений, що тест нічого не покаже, оскільки не вживав алкоголь протягом значного часу. Отже, сам по собі факт проведення такого освідчення на наявність в крові алкоголю можливий лише за волевиявлення самого позивача.

Так, позивач в судовому засіданні підтвердив, що працівники Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області, що були присутні під час процедури проведення освідчення, вибачились перед ним, однак керівництво Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області таких вибачень не принесло. В подальшому судовому розгляді позивач відмовився від своїх пояснень щодо принесених вибачень. Вказані пояснення суд також оцінює критично.

При цьому суд зазначає, що відповідач в даному випадку наділений правом запропонувати працівнику пройти таке освідчення, у зв'язку з чим законодавцем встановлено право роботодавця звільняти працівника у разі з'явлення на роботу у нетверезому стані або в стані наркотичного сп'яніння (п.7 ст.40 КЗпП України). Тобто вказане вище положення КЗпП України дає право розірвати трудовий договір у разі появи працівника на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. При цьому, факт появи на роботі в нетверезому стані може встановлюватися не тільки спеціальним обстеженням з використанням відповідних технічних засобів, але й будь-якими іншими доказами, допустимими з точки зору цивільно-процесуального законодавства, і такими, які відносяться до справи. І в даному випадку, не надання керівництвом Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області вибачень, після проведення такого освідчення, що заперечується представниками відповідача, не може бути достатньою і самостійною підставою для визнання вимог позивача щодо заподіяння йому вищевказаним, моральних та психологічних страждань. Одночасно, наявність моральних та психологічних страждання повинна бути доведена самим позивачем обґрунтованими доказами, які підтверджують настання душевних, психічних або фізичних страждань, однак, позивачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, а також не зазначено з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди.

Наведене в сукупності, дає підстави дійти висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, а тому у задоволенні його адміністративного позову до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди належить відмовити повністю.

Також не підлягає задоволенню вимога щодо відшкодування витрачених на проїзд коштів, оскільки п.1 ст.91 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк