Справа № 2-а-8228/08/2170
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2010-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2010 р.Справа № 2-а-8228/08/2170

Категорія: 2.8Головуючий в 1 інстанції: Горшков В.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Милосердного М.М.

ОСОБА_1

при секретарі Кирницькій В.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Каланчацького РВ УМВС України в Херсонській області, голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонській області ОСОБА_3, Державного казначейства України про визнання незаконними дій субєкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Каланчацького РВ УМВС України в Херсонській області, голови Каланчацької районної державної адміністрації (далі Каланчацька РДА) Херсонській області ОСОБА_3, Державного казначейства України, про:

- визнання незаконним привід ОСОБА_2 до приймальної РДА, виконаний працівником Каланчацького РВ УМВС України в Херсонській області;

- визнання незаконними дій голови Каланчацької РДА ОСОБА_3 вимогу доставки ОСОБА_2 та передачі майна через два тижні після звільнення;

- відшкодування за рахунок держави моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., завданої незаконними діями службової особи органу державної влади.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що працівниками Каланчацької міліції було здійснено його незаконний привід до Каланчацької РДА, що принизило його честь та гідність. Крім того, внаслідок завданих йому моральних переживань, в нього погіршилось здоров'я.

Представник Каланчацької РДА позов не визнав, вказуючи, що вважає його необгрунтованим.

Представник Каланчацького районного відділу УМВС України в Херсонській області надав заяву, згідно якої в частині позовних вимог щодо стягнення заподіяної моральної шкоди покладається на розсуд суду.

Державне казначейство України вказувало, що відсутні підстави для залучення його до участі у справі в якості відповідача.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Каланчацького районного суду Херсонської області від 01 серпня 2006 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано незаконними дії голови Каланчацької РДА, які виразилися в зверненні до начальника Каланчацького районного відділу УМВС України в Херсонській області за №235/02.01-36 від 07 червня 2006 року. В решті позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2006 року постанову суду першої інстанції скасовано частково та задоволено вимоги щодо визнання дій посадових осіб Каланчацького районного відділу УМВС України в Херсонській області неправомірними. В решті постанову залишено без змін.

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 20 травня 2008 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково.

Постанова Каланчацького районного суду Херсонської області від 01 серпня 2006 року та постанова апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2006 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовані, направлено в цій частині позовних вимог справу №2А-36-06 за позовом ОСОБА_2 до Каланчацького РВ УМВС України в Херсонській області, голови Каланчацької РДА, Державного казначейства України про визнання дій суб'єктів владних повноважень незаконними та стягнення моральної шкоди на новий розгляд до Каланчацького районного суду Херсонської області.

В іншій частині постанови судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 05 листопада 2008 року задоволено заяву позивача ОСОБА_2 про відвід судді.

Справу передано до Херсонського окружного адміністративного суду для розгляду по суті.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2009 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 7 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також що у звязку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Відповідно до матеріалів амбулаторної картки позивача, 15 червня 2006 року ОСОБА_2С звернувся до дільничного терапевта із скаргами на погіршення стану здоров'я, головним болем та підвищеним тиском.

За результатами обстеження терапевт направив на обстеження до лікаря психіатра.

16 червня 2006 року позивач звернувся до лікаря психіатра, йому поставлено діагноз гостра стресова реакція, він отримав належний курс лікування.

Привід позивача працівниками міліції до РДА смт. Каланчака було здійснено 15 червня 2006 року.

Згідно пояснень позивача, при здійсненні незаконного приводу працівниками міліції до РДА було принижено його честь та гідність в очах мешканців селища, так як працівники міліції його вели через усе селище де він мешкає та його усі знають, чим йому було заподіяно значних моральних страждань. Також, вищезазначеними діями було підірвано його ділову репутацію перед працівниками та колишніми співробітниками Каланчацької РДА, що призвело до моральних переживань, які вплинули на погіршення здоров'я.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведений факт заподіяння йому моральної шкоди, однак у меншому, ніж заявлений розмірі, у звязку з чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ст. 56 Конституції України, п.п.3, 9, 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказується, що висновки суду про необхідність стягнення моральної шкоди у розмірі лише 7 000 грн. є необгрунтованими. Також, вказується, що суд помилково не визначив особу-відповідача з якого стягується моральна шкода.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31 березня 1995 року - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9).

На думку апелянта, розмір моральної шкоди, встановлений судом першої інстанції, не відповідає критеріям загальнолюдських цінностей.

Судова колегія вважає цей довід необгрунтованим, оскільки загальнолюдські цінності не мають грошового еквіваленту, разом з тим, не має підстав вважати, що розмір відшкодування моральної шкоди був визначений судом першої інстанції з порушенням вищенаведених положень п.9 Постанови.

Стосовно доводу апелянта про невизначення судом першої інстанції особи-відповідача, з якого стягується моральна шкода, судова колегія зазначає наступне.

Згідно резолютивної частини судового рішення, моральна шкода стягується з Державного казначейства України, яке було одним з відповідачів у цій справі.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 10-1 вказаної Постанови передбачено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Таким чином, зазначений довід апелянта також є необгрунтованим.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: