Справа № 341/369/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 рокуЛьвів№ 876/4579/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_4, Галицької міської ради Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Галицької міської ради Івано-Франківської області від 31.08.2007 та 06.06.2008, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 12/08 від 16.06.2008.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2017 було відмовлено у відкритті провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.109 КАС України.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що вирішення земельних спорів фізичних осіб та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування, як субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів, крім публічно-правових спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Тому просить скасувати ухвалу про відмову у відкритті провадження, а справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Клопотання ПП ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, визнана судом необґрунтованою, оскільки такий жодним чином не підтвердив обставини які у ній наведені, обовязковість своєї участі, а також неможливість направлення у судове засідання свого представника.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 31.08.2007 Галицькою міською радою Івано-Франківської області було прийнято рішення № 146 «Про погодження місця розташування земельної ділянки», пунктом 2 якого надано дозвіл ПП ОСОБА_4 на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва культурно-розважального комплексу в м. Галич по вул. І.Франка (б/н).

В подальшому, рішенням Галицької міської ради Івано-Франківської області від 06.06.2008 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки» було затверджено такий проект та надано ПП ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,4802 га в оренду терміном на 10 років для будівництва культурно-розважального комплексу в м. Галич.

На підставі спірних рішень, 16.06.2008 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,4802 га в м. Галич по вул. І.Франка (б/н).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив того, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

За змістом статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24.02.2015 у справі № 21-34а15.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, прийнята ухвала відповідає вимогам закону, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2017 року про відмову у відкритті провадження по справі № 341/369/17- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повний текст ухвали складено 28.04.2017.