Справа № 636/2502/16-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 р. Справа № 636/2502/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 01.03.2017р. по справі № 636/2502/16-а

за позовом ОСОБА_3

до Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 районної державної адміністрації , ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дій та бездіяльності протиправними,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (надалі по тексту відповідач-1), Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 райдержадміністрації (надалі по тексту відповідач-2), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд:

-визнати протиправними дії та бездіяльність ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 РДА, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_3 з 01.03.2016 року по 25.08.2016 року;

- зобов'язати ОСОБА_4 об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 РДА утриматись від подальшого припинення (призупинення) виплати пенсії ОСОБА_3;

-винести окрему ухвалу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та зобов»язати ОСОБА_4 об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 РДА виплатити ОСОБА_3 моральну шкоду (немайнову) шкоду в розмірі 274050 грн солідарно: 182700 грн з ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області; 91350 грн з Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 РДА.

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 01.03.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції від 01.03.2017 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач-2 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідач-1 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідачів, позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 є пенсіонером за віком і з жовтня 2007 року отримував пенсію за місцем свого проживання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення №, виданого 02.12.2008 року ПФУ.

Згідно довідки № від 23.02.2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_3, який народився 19.10.1957 року у місті Вахрушеве Луганської області, та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, перемістився 22.02.2015 року з тимчасово окупованої території до селища Чкаловське Чугуївського району вулиця Спортивна,1.

24 березня 2016 року ОСОБА_3 особисто звернувся до Управління ПФ України в ОСОБА_4 районі з заявою про запит його пенсійної справи з Жовтневого УГІФУ міста Харкова для взяття його на облік у ОСОБА_4 районі та виплати пенсії.?

З квітня 2016 року позивач перебуває на обліку в ОСОБА_4 ОУПФУ, а отримує пенсію з серпня, оскільки з 01 березня 2016 року виплата пенсії позивачу була припинена.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності з боку відповідачів неправомірних дій, які б порушували права позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність дій відповідача-1 щодо припинення позивачу виплати пенсії, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача взято на облік в Управлінні Пенсійного фонду України Жовтневого району м. Харкова з 01.08.2014 року та призначено пенсію, що підтверджується розпорядженням УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова № 10070 від 08.10.2014 року.

18.04.2016 року пенсійна справа позивача була передана до ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області.

Згідно розпорядження № 6071 від 19.04.2016 року ОСОБА_4 ОУПФУ Харківської області позивачу було призначено пенсію з 01.03.2016 року.

Відповідно до розпорядження заступника начальника ОСОБА_4 ОУПФУ Харківської області від 19.04.2016 року позивачу виплату пенсії призупинено згідно з листом № 9226/02-20 від 18.03.2016 року з 01.05.2016 року.

Колегія суддів вважає, що припинення виплати пенсії позивачу відбулося протиправно, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 та п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

(положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009)

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Між тим, відповідачем-1 не зазначено, яка саме з підстав, визначених наведено нормою Закону, слугувала припиненню виплати пенсії позивачу.

Також відповідачем-1 не вказано й будь-якої іншої норми Закону, яка б визначала таку підставу припинення виплати пенсії, як не підтвердження фактичного місця проживання.

Як встановлено з матеріалів справи, в обгрунтування правомірності дій щодо припинення виплати позивачу пенсії відповідач-1 посилається на невідповідність довідки УПСЗН від 23.02.2015 року № НОМЕР_1 «Про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО» вимогам постанови КМУ № 509 від 01.10.2014 року, оскільки вказана довідка не містить на зворотному боці відмітки державної міграційної служби про підтвердження фактичної адреси внутрішньо переміщеної особи.

Проте, колегія суддів такі посилання вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру..

Згідно зі ст.4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.2 ст.4 Закону).

Як встановлено частиною 3 статті 4 Закону для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Законом № 921-ІІІ було вилучено зі статті 5 Закону частини 2-6, якими передбачались повноваження територіальних підрозділів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) щодо проставлення відмітки про реєстрацію місця проживання у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У ч.2 ст.9 Закону (в редакції, чинній з 13.01.2016 року) наведений перелік обов'язків внутрішньо переміщених осіб, а саме: дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства; повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від'їзду; у разі виявлення подання внутрішньо переміщеною особою завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки про взяття на облік відшкодувати фактичні витрати, понесені за рахунок державного та місцевих бюджетів у результаті реалізації прав, передбачених цим Законом.

Таким чином, як вбачається зі змісту наведеної норми, з 13.01.2016 року, в силу Закону № 921-ІІІ, у внутрішньо переміщених осіб відсутній обов'язок проставляти відмітку про місце проживання у територіальних підрозділах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, а відтак, доводи відповідача-1 щодо обов'язкової наявності такої відмітки у довідці позивача, є безпідставними.

Слід відмітити, що відповідно до ч.2 ст.4-1 Закону відповідальним за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб є Центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Отже, з 13.01.2016 року - часу набрання чинності Законом № 921-ІІІ, проставлення територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не є необхідним, оскільки саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

Крім того, слід зазначити, юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. В положеннях п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України, яка є єдиним органом законодавчої влади.

Вища юридична сила закону також полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

У відповідності до ч.2 ст.20 Закону «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, з огляду на принцип законності - пріоритет закону над підзаконними актами, посилання відповідача, як на підставу відмови у виплаті позивачу пенсії, на п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, через відсутність відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці довідки про взяття на облік, є таким, що не відповідає діючому законодавству.

Крім того, частиною 1 статті 12 Закону визначено вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, серед яких відсутня така обставина як відсутність відмітки територіального підрозділу ДМС на зворотному боці довідки про взяття на облік.

Згідно довідки УПСЗН № НОМЕР_1 від 23.02.2015 року про взяття позивача на облік, як особу переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО фактичне місце проживання позивача зазначено: смт. Чкаловське, вул. Спортивна, 1, і така довідка діє безстроково.

Таким чином, бездіяльність відповідача-1 щодо невиплати позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю на зворотному боці довідки УПСЗН від 23.02.2015 року № НОМЕР_1 «Про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО» відмітки державної міграційної служби про підтвердження фактичної адреси внутрішньо переміщеної особи є протиправною.

Також колегія суддів зазначає, що припинення виплати пенсії позивачу як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення з підстав не підтвердження фактичного місця проживання суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з підстав не підтвердження фактичного місця проживання з 19.04.2016 року по 25.08.2016 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки пенсійна справа до ОСОБА_4 ОУПФУ Харківської області надійшла 18.04.2016 року та позивачу ОСОБА_4 ОУПФУ Харківської області було призначено пенсію розпорядженням від 19.04.2016 року, то колегія суддів приходить до висновку, що починаючи з 19.04.2016 року у відповідача-1 був наявний обов'язок з виплати пенсії позивачу, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним бездіяльності відповідача-1 щодо невиплати позивачу пенсії з 01.03.2016 року по 18.04.2016 року задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій та бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 РДА з невиплаті пенсії ОСОБА_3 з 01.03.2016 року по 25.08.2016 року та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 РДА утриматись від подальшого припинення (призупинення) виплати пенсії ОСОБА_3 колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно зі ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 384/2011 основними завданнями Пенсійного фонду України є, зокрема, реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Отже, чинним законодавством обов'язок з призначення та виплати пенсії особам, які мають право на її отримання, покладено на органи Пенсійного фонду України, а отже позов в частині визнання протиправними дій та бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 РДА з невиплаті пенсії ОСОБА_3 з 01.03.2016 року по 25.08.2016 року та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 РДА утриматись від подальшого припинення (призупинення) виплати пенсії ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання ОСОБА_4 об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області утриматись від подальшого припинення (призупинення) виплати пенсії ОСОБА_3 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Враховуючи, що вказана позовна вимога заявлена на майбутнє, на час розгляду справи у позивача відсутні підстави вважати, що його права на отримання пенсії в подальшому ОСОБА_4 об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області будуть порушені, то колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної частини позову.

Також колегія суддів зазначає, що позов в частині прийняття окремої ухвали про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та зобов'язання ОСОБА_4 об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 РДА виплатити ОСОБА_3 моральну шкоду (немайнову) шкоду в розмірі 274050 грн солідарно: 182700 грн з ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області; 91350 грн з Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 РДА задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Вказаною нормою не передбачено порядку відшкодування моральної шкоди шляхом прийняття окремої ухвали, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

За таких обставин, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 01.03.2017р. по справі № 636/2502/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_4 районної державної адміністрації, ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій та бездіяльності протиправними задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_3, починаючи з 19.04.2016 року по 25.08.2016 року.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови виготовлений 25.04.2017 р.