Справа № 541/142/17
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 квітня 2017 року м. Київ К/800/12893/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради про зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, позов задоволено: зобов'язано Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради вчинити дії по видачі ОСОБА_1 довідки, в якій зазначити про те, що він фактично не отримав одноразової компенсації як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалід II групи внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат в сумі 54810 грн відповідно до частини першої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інвалідом ІІ-ї групи з 11.08.2014 р. і перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області, що підтверджується довідкою МСЕК та копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Як інвалід II групи він набув право на отримання одноразової компенсації учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі 45 мінімальних заробітних плат на підставі частини першої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильської катастрофи". Одночасно з цим, згідно зі статтею 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" він також має право на одноразову грошову допомогу як інвалід II групи в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб. Статтею 16-3 вказаного Закону визначено, що у разі, якщо особа одночасно має право на отримання грошової допомоги, передбаченої цим законом та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановленої іншими нормативно-правовими актами, то виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

В листопаді 2014 року він звернувся до відповідача з відповідною заявою, на основі якої в подальшому йому було виплачено лише 284,40 грн компенсації за отриману інвалідність, тобто не у розмірі, визначеному частиною першою статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи" - 45 мінімальних заробітних плат, що станом на час отримання статусу інваліда II групи 11 серпня 2014 року становило 54810 грн, а у розмірі, передбаченому статтею 36 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджується копією постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня 2015 року, яка набрала законної сили 08 квітня 2015 року згідно з ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду.

Комісією з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги при Міністерстві оборони України позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв'язку з чим позивач повернув на рахунок відповідача раніше видані 284,40 грн.

25 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу довідки про те, що він фактично не отримав одноразової компенсації як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалід II групи Чорнобильської катастрофи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до частини першої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи". Відповідь на свою заяву позивач не отримав.

Судові рішення мотивовані тим, що заяву позивача від 25 листопада 2016 року не розглянуто відповідачем. Втрата чинності нормою, яка визначала порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України відповідно до Конституції та законів України у 2014 році, не позбавляє особу права на отримання довідки про розмір виплаченої чи не виплаченої суми компенсації при встановлені групи інвалідності з урахуванням всіх її складових.

Таким чином, не розглянувши належним чином заяву позивача та не надавши відповідь на його звернення, відповідач не вчинив дії, передбачені нормами законодавства, якими регулюється порядок розгляду заяв.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

У касаційній скарзі Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради у своїй роботі не керується Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тому відсутні підстави для консультацій щодо положень цього Закону.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради про зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак