Справа № 814/3995/15
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/3995/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Косцової І.П.,

Лукянчук О.В.

при секретарі: Голобородько Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2016р. по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженої відповідальністю «Техноторг» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015р. ТОВ «Техноторг» звернулось в суд із позовом до СДПІ з обслуговування великих платників податків у м.Одесі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за № від 7.07.2015р. про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 11739грн. та за № від 17.07.2015р. про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1139772грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на підставі документальної позапланової виїзної перевірки СДПІ 7.07.2015р. складено акт за №56/28-08-51-40/30976452, у висновках якого вказано на порушення п.п.14.1.27, пп.14.1.36, п.14.1 ст.14, п.138.2 п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.144.1 ст.144 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 7 826грн., порушення п.198.1,198.2,198.3, 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.4 ст.201 із врахуванням пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, в результаті чого підприємством занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 759 848грн.

На підставі виявлених порушень 7.07.2015р. СДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення за № про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 11739грн. та за № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1139772грн.

Спростовуючи висновки СДПІ, позивач зазначив, що підприємством були придбані матеріали - ламіноване ДСП для виготовлення меблів у офісних приміщеннях по всім філіалам у двох контрагентів ТОВ «Колд-Фрост» та ТОВ «Полтава Техно Трейд». Зазначені підприємства є платниками ПДВ та працюючими. За поставлені товари ТОВ «Техноторг» розрахувався у повному обсязі в безготівковій формі. Всі необхідні первинні документи з приводу господарських операцій у позивача в наявності. Проте, податковий орган з надуманих підстав не визнає реальність та товарність цих господарських операцій, у зв'язку з чим вважає безпідставним формування податкового кредиту та витрат.

Посилаючись на вказані обставини просив вимоги задовольнити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2016р. адміністративний позов.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення СДПІ з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжругіонального ГУ ДФС України від 17.07.2015р. № та №.

Присуджено на користь ТОВ «Техноторг» () за рахунок бюджетних асигнувань СДПІ з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС України судовий збір в сумі 17272,67грн. (сімнадцять тисяч двісті сімдесят дві грн. шістдесят сім коп.).

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що підприємством надані усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують реальність господарських операцій, зміну майнового стану платника податку, та як наслідок правомірність формування податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу витрат спірного періоду.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тенхноторг» працівниками ДПІ 7.07.2015р. складено акт за №56/28-08-51-40/30976452 у висновках якого вказано на порушення позивачем п.п.14.1.27, пп.14.1.36, п.14.1 ст.14, п.138.2 п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.144.1 ст.144 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 7 826грн., порушення п.198.1,198.2,198.3, 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.4 ст.201 із врахуванням пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, в результаті чого підприємством занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 759 848грн.

На підставі виявлених порушень, податковим органом 17.07.2015р. прийнято ППР за №0 про збільшення ГЗ з податку на прибуток на суму 7826грн. основного платежу, 3913грн. - за штрафними санкціями (т.2 а.с.65), ППР за № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на суму 759848,0грн. основного платежу, 379924,0грн. за штрафними санкціями (т.2 а.с.67).

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки ДПІ про те, що позивачем не надано документи, що підтверджують транспортування товару до складу, відсутні сертифікати якості на поставлений товар, не підтверджений факт передачі товару від продавця покупцю.

Перевіряючи правомірність прийняття спірних ППР з урахуванням підстав, з якими платник податку пов'язує їх скасування, суд виходив з наступного.

За правилами ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вказано в пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Статтею 138 ПК України визначено, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування складаються з витрат операційної діяльності, інших витрат, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

В п.138.2. ст.138 ПК України вказано, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп.138.8.1 п.138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну); до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Отже, з аналізу вищенаведених норм податкового законодавства випливає, що до складу валових витрат можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), пов'язані з його господарською діяльністю.

Слід зазначити, що порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5.06.1995р. за №168/704.

Відповідно до п.п.2.1.,2.2 п.2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

З матеріалів справи вбачається, що 5.05.2014р. між ТОВ «Колд-Фрост» та позивачем укладений договір поставки за №0505/141 (т.2 а.с.166,167), за умовами якого, продавець поставляє до складу покупця (позивача по справі) товар, який визначається додатковою угодою. Додатковою угодою №1 до договору №0550/1414 від 5.05.2014р. (т.2 а.с.168-171) визначений перелік товару, який повинен бути поставлений. На виконання умов договору та підтвердження факту поставки товару, позивачем надано, як до перевірки так і до суду, податкові накладні (т.2 а.с.233-250), видаткові накладні (т.2 а.с.173-232), платіжні доручення на оплату товару (т.2 а.с.19), оборотні рахунки (т.2 а.с.60-142), картки рахунку (т.2 а.с.143-165).

До матеріалів справи також надано, по господарським операціям з ТОВ «Полтава Техно-Трейд», договір поставки від 6.05.2014. за №0605141 (т.2 а.с.122), додаток №1 до договору поставки №0605141 від 6.05.2014р. щодо специфікації товару (т.2 а.с.124-126), додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу №0605141 від 6.05.2014р. (т.2 а.с.127), податкові накладні на поставку товару (т.2 а.с.147-165), видаткові накладні (т.2 а.с.128-146), платіжні доручення (т.2 а.с.16-18), картки рахунку (т.2 а.с.159).

Надані до перевірки та матеріалів справи первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність господарських операцій між платником податку та контрагентами постачальниками.

Факт виконання умов договорів та поставки товарів знайшов своє підтвердження під час з'ясування усіх обставин по справі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Судова колегія вважає за необхідним зазначити, що для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

У своїх поясненнях представник ДПІ вказав, що позивачем та контрагентами не виконані у повному обсязі умови договору поставки.

Апеляційний суд роз'яснює, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Таким чином, відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами податкового законодавства.

В п.198.3 ст.198 ПК України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст.201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198ПК України).

Отже, аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Позивачем доведено реальність господарських операцій наданими до справи первинними документами, які відображають фактичність таких операцій та підтверджують зміну майнового стану позивача.

В свою чергу, довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльність відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Однак, як вбачається з встановлених в апеляційній інстанції обставин, ДПІ не довела правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Виходячи з того, що в судовому порядку встановлено фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами: ТОВ «Колд Фрост» та ТОВ «Полтава Техно-Трейд», що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу витрат спірного періоду за результатами господарських операцій є правомірним.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.198,200,206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2016р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.П. Косцова

О.В. Лукянчук