Справа № 804/181/17
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 р. Справа № 804/181/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування рішень,-
10.01.2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_6 з позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області:
- від 22.09.2016 року № НОМЕР_1 (податок на доходи фізичних осіб, що сплачені податковими агентами з доходів платника податку у вигляді заробітної плати), сума штрафних санкцій 510,00 грн.;
- від 22.09.2016 року № НОМЕР_2 (не забезпечення платником податку зберігання первинних документів, облікових і інших регістрів, бухгалтерської і статистичної звітності), сума штрафних санкцій 510,00 грн.;
- від 22.09.2016 року № НОМЕР_5 (податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), сума штрафних санкцій 8787,00 грн.;
- від 22.09.2016 року № НОМЕР_6 (сплата військового збору), сума штрафних санкцій 431,25 грн.;
В обґрунтування свого позову фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (далі ФОП ОСОБА_6) зазначив, що не погоджується з винесеними щодо нього податковими повідомленнями-рішеннями та рішеннями про застосування фінансових (штрафних) санкцій, бо відповідач під час перевірки неправильно розрахував суми грошового зобовязання. При цьому на підтвердження заявлених тверджень ФОП ОСОБА_6 навів суду свої розрахунки спірних сум та послався на те, що у перевіряючих були відсутні належні докази обґрунтованості зроблених в ході перевірки висновків.
Представники позивача під час судового розгляду справи підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснили обставини справи таким чином, як про це зазначено у позові.
Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цього адміністративного позову, з огляду на таке.
За відомостями з копії свідоцтва про державну реєстрацію ОСОБА_6 був зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 12.05.1995 року. Видами його діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, обслуговування напоями, надання інших інформаційних послуг, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Це підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
У період з 01.08.2016 року по 29.08.2016 року відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання ФОП ОСОБА_6 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року з питання дотримання вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильність його нарахування, обчислення, повноти і своєчасності сплати за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.
Відтак, відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Відповідно до п. 77.1 та п. 77.2 ст. 77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Згідно з п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.
Так, хід та результати перевірки ФОП ОСОБА_6 були зафіксовані в акті від 05.09.2016 року № 1054/1302/НОМЕР_7.
Згідно з відомостями з акта, під час проведення перевірки були використані такі документи: реєстраційні дані, податкова звітність за 2013, 2014 роки, первинні документи (рахунки, податкові накладні, реєстри, товарно-транспортні накладні тощо), банківські виписки, книги обліку доходів та витрат, договори та інші документи, трудові угоди, розрахунково-платіжні відомості, заяви на ПСП тощо, книги обліку розрахункових операцій.
Після ознайомлення з актом перевірки позивач розпочав адміністративне оскарження вище позначених податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій. Однак, рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про результати розгляду скарги від 16.11.2016 року №7455/10/04-36-10-01-09, такі рішення були залишені без змін, а скарга без задоволення. Тому, вважаючи протиправними усі податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, позивач оскаржує їх в судовому порядку.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.09.2016 року № НОМЕР_1, то суд зазначає наступне.
Згідно з розглядуваним податковим повідомленням-рішенням, його було прийнято на підставі акта перевірки від 05.09.2016 року № 1054/1302/НОМЕР_7, за яким в ході перевірки податковим органом встановлені порушення підприємцем, зокрема пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп. 49. 18.2 пп. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, за вчинення яких на підставі пп. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54, п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України до нього застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн.
За відомостями з розрахунку нарахованих цим податковим повідомленням-рішенням штрафних (фінансових) санкцій, до позивача були застосовані санкції відповідно до абз. 1 п.119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, а саме в частині неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510,00 грн. Період, за який підприємцем надано розрахунок № 1-ДФ, є 1 - 4 квартали 2013 - 2015 років.
Так, в ході перевірки дотримання встановленого порядку заповнення податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей встановлено, що позивачем були укладені трудові угоди з фізичними особами громадянами України: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, яким виплачувалась заробітна плата готівковими коштами. Крім того, як зазначено в акті, ці особи є фізичними особами-підприємцями.
При перевірці первинних документів, а саме виписок платіжних документів по поточним рахункам у періоді, що перевірявся, до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ), перевіряючими було виявлено, що позивач не відобразив відомості про дохід, виплачений вищевказаним фізичним особам-підприємцям за ознакою доходу «157» - тобто дохід, виплачений самозайнятій особі у 1 - 4 кварталі 2013 - 2015 роках.
Відповідно до п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, платники податків, в тому числі податкові агенти, зобовязані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.
Тож позивач порушив встановлені чинним законодавством норми, тому на підставі абз. 1 п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України до нього була застосована штрафна (фінансова) санкція у розмірі 510,00 грн. При цьому позивач жодним чином не пояснює причин порушення вище позначеної норми Податкового кодексу України та підстав не відображення в податкових розрахунках відомостей про дохід, виплачений вищевказаним фізичним особам-підприємцям за ознакою доходу «157» - тобто дохід, виплачений самозайнятій особі у 1 - 4 кварталі 2013 - 2015 роках. Хоча позивач зазначив, що йому не зрозуміло хто саме мається на увазі під самозайнятою особою, з приводу чого суд зазначає таке.
Відповідно до встановлених в ході перевірки відомостей, позивач є фізичною особою-підприємцем, який використовує найману працю інших фізичних осіб громадян України, тобто найманих працівників, як про це зазначено в акті перевірки.
Згідно з пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Згідно з п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.
Отже, під час перевірки податковим органом було виявлено, що позивач як податковий агент не відобразив у податкових розрахунках за формою № 1-ДФ виплачений вищевказаним фізичним особам дохід за 1 - 4 квартали 2013 - 2015 рр., причому жодних пояснень з цього приводу позивач суду не надав. Тому, винесене податкове повідомлення-рішення від 22.09.2016 року № НОМЕР_1 є правомірним та скасуванню не підлягає.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.09.2016 року № НОМЕР_2, суд зазначає наступне.
Згідно з цим податковим повідомленням-рішенням, що також винесене на підставі вищевказаного акта перевірки, перевіряючими було встановлено порушення ФОП ОСОБА_6 п. 44.1, п.44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, у звязку із чим йому збільшено суму грошового зобовязання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплений за Головним управлінням Міндоходів) та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн.
Так, відповідно до п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.09.2016 року № НОМЕР_3, суд зазначає таке.
В ході перевірки відповідачем було встановлено, що позивач не оприбуткував своєчасно готівкові кошти у розділі 2 книги обліку розрахункових операцій № НОМЕР_9 р/4 від 18.07.2014 року всього на суму 3168,90 грн., а саме готівкова виручка у сумі 860,55 грн., проведена через реєстратор розрахункових операцій (РРО) 08.08.2014 року, а облікована (оприбуткована) в книзі обліку розрахункових операцій (КОРО) 08.08.2014 року на підставі фіскального звітного чека № 0739, роздрукованого на РРО 09.08.2014 року о 07 год. 35 хв., 29.09.2014 року у сумі 768,00 грн. на підставі фіскального звітного чека № 0821, роздрукованого на РРО 30.10.2014 року о 01 год. 43 хв., 04.01.2015 року у сумі 718,35 грн. на підставі фіскального звітного чека № 0889, роздрукованого на РРО 05.01.2015 року о 01 год. 10 хв., тобто не у день отримання готівкових коштів, чим порушено абз. 23 п. 1.2, ч. 2 п. 2.2 та п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637. Тому, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу були нараховані штрафні санкції за не оприбуткування готівкових коштів у розділі 2 КОРО № НОМЕР_9 р/4 від 18.07.2014 року за 19.10.2014 року у сумі 821,40 грн.
Так, відповідно до абз. 23 п. 1.2, ч. 2 п. 2.2 та п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, підприємець це фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність.
Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.
Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.
Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
Підприємствам, яким Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.
Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
При цьому позивач не надав суду своїх пояснень з приводу несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів, та відповідного порушення абз. 23 п. 1.2, ч. 2 п. 2.2 та п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, хоча зазначив, що веде КОРО та така книга була надана перевіряючим під час проведення перевірки, а також не надав доказів, які підтверджують інше, зокрема причини несвоєчасного оприбуткування таких коштів або доказів їх оприбуткування. Тому, у суду відсутні підстави для визнання протиправним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та його скасування.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.09.2016 року № НОМЕР_4, суд зазначає таке.
Так, відповідно до п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
До переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Так, згідно із п. 177.3 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), для фізичної особи - підприємця, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу України.
Згідно із пп. 139.1.6 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин щодо завищення підприємцем витрат у 2013 - 2014 роках, у звязку із включенням до їх складу витрат сум ПДВ), до складу витрат не включаються суми податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання.
У разі, якщо платник податку, зареєстрований як платник податку на додану вартість, одночасно проводить операції з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування або не є об'єктом оподаткування таким податком, податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів, робіт, послуг, які входять до складу витрат, та основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до витрат або вартість відповідного об'єкта основних засобів чи нематеріального активу збільшується на суму, що не включена до податкового кредиту такого платника податку згідно з розділом V цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, фізичні особи-підприємці, які працюють на загальній системі оподаткування та зареєстровані платниками ПДВ, не мають права включати до складу витрат суми ПДВ, які сплачені до бюджету, а також, як зазначалось вище, не можуть включатись до складу витрат і витрати, які не підтверджені первинними документами, відповідно до п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України.
З приводу включення позивачем до складу витрат тих витрат, що понесені ним на придбання ліцензій, то слід зазначити таке.
Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10. пунктом 138.11 статті 138 цього Кодексу.
При цьому, витрати на придбання ліцензії та інших спеціальних дозволів, виданих державними органами для провадження господарської діяльності, не відносяться до складу операційних витрат, крім тих, вартість і строк використання яких відповідають ознакам, установленим для основних засобів розділом І цього кодексу, та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів (абз. «ж» пп. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України).
Згідно з пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, основні засоби це матеріальні активи, вартість яких перевищує 2500 грн. і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Відповідно до пп. 14.1.3 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, амортизація це систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).
Ліцензія на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами видається терміном на п'ять років із щорічною сплатою платежу, а ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами - терміном на один рік із щоквартальною сплатою платежу.
Тож фізичні особи-підприємці, які отримали ліцензії на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, мали право (до 01.01.2015 року) відносити до витрат щорічну суму платежу, сплачену за придбання ліцензії.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання, згідно з положеннями ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року №481/95-ВР.
Отже, ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами з терміном дії один рік не відповідають ознакам, визначеним пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України для основних засобів, а також не належать до витрат від операційної діяльності. Таким чином, фізичні особи-підприємці не мають права відносити до витрат суму платежу, сплачену на придбання ліцензії з терміном дії один рік.
Витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення та зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України). А, як було встановлено перевіряючими, позивач не надав таких підтверджуючих первинних документів, чим порушив, зокрема п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України. Тому, розглядуване податкове повідомлення-рішення від 22.09.2016 року № НОМЕР_4 є правомірним, скасуванню не підлягає, а доводи позивача з цього приводу не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.
Наступним оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 22.09.2016 року № НОМЕР_5 визначено, що на підставі акта перевірки від 05.09.2016 року №1054/1302/НОМЕР_7 було встановлено порушення позивачем п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, у звязку із чим збільшено суму грошового зобовязання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за податковим зобовязанням у розмірі 5858,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2929,00 грн.
Відтак, відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Згідно з відомостями акта, перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з ПДВ (рядки 1 - 8.4) за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р. встановлено заниження задекларованих ФОП ОСОБА_6 показників у рядку (1 - 8.4) декларації з ПДВ за лютий 2013р. у сумі 217,00грн., за березень 2013р. у сумі 217,00грн., за квітень 2013р. у сумі 217,00грн., за травень 2013р. у сумі 217,00грн., за червень 2013р. у сумі 217,00грн., за липень 2013р. у сумі 217,00грн., за серпень 2013р. у сумі 217,00грн. за вересень 2013р. у сумі 217,00грн., за жовтень 2013р. у сумі 217,00грн., за листопад 2013р. у сумі 217,00грн., за грудень 2013р. у сумі 217,00грн., за лютий 2014р. у сумі 433,00грн., за березень 2014р. у сумі 217,00грн., за квітень 2014р. у сумі 217,00грн., за травень 2014р. у сумі 217,00грн., за червень 2014р. у сумі 217,00грн., за липень 2014р. у сумі 217,00грн., за серпень 2014р. у сумі 217,00грн. за вересень 2014р. у сумі 217,00грн., за жовтень 2014р. у сумі 217,00грн., за листопад 2014р. у сумі 217,00грн., за грудень 2014р. у сумі 217,00грн., за січень 2015р. у сумі 217,00грн., за лютий 2015р. у сумі 217,00грн., за березень 2015р. у сумі 217,00грн., за квітень 2015р. у сумі 217,00грн., за травень 2015р. у сумі 217,00грн., за червень 2015р. у сумі 217,00грн., за липень 2015р. у сумі 217,00грн., за серпень 2015р. у сумі 217,00грн. за вересень 2015р. у сумі 217,00грн., за жовтень 2015р. у сумі 217,00грн., за листопад 2015р. у сумі 217,00грн., за грудень 2015р. у сумі 217,00грн.
У звязку із виявленими порушеннями вимог чинного законодавства щодо нарахування та сплати ПДВ, податковим органом і було винесено податкове повідомлення-рішення від 22.09.2016 року № НОМЕР_5, але позивач жодним чином не обґрунтував та не зазначив суду підстав оскарження цього рішення відповідача.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.09.2016 року № НОМЕР_6, суд зазначає таке.
Вказане податкове повідомлення-рішення було прийняте на підставі акта перевірки №1054/1302/НОМЕР_7, за яким встановлено порушення п. 163.1 ст. 163, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, у звязку із чим суму грошового зобовязання за платежем військовий збір було збільшено на 345,00 грн., нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 86,25 грн.
Щодо рішення про застосування фінансових санкцій від 22.09.2016 року №000171/04-66-13-02/НОМЕР_7, то суд зазначає, що таке також було прийняте на підставі акта перевірки від 05.09.2016 року №1054/1302/НОМЕР_7, у звязку зі встановленими порушеннями вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», а саме здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.
Тому, під час судового розгляду справи суд прийшов до висновку про те, що позначене вище рішення є протиправним, бо податковим органом не надано підтверджуючого доказу правомірності його прийняття. Отже, рішення про застосування фінансових санкцій від 22.09.2016 року №000171/04-66-13-02/НОМЕР_7 є протиправним та підлягає скасуванню, а позов у цій частині - задоволенню.
Відтак, перевіркою встановлено, що первинними документами, відповідно до яких обліковуються суми, на які нараховується єдиний внесок, є первинні документи, виписки банку, розрахунково-платіжні відомості. Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено його заниження у результаті завищення оподатковуваного доходу у 2013 - 2014 рр., заниження оподатковуваного доходу у 2013 - 2015 рр. та у результаті завищення витрат у 2013 - 2015 рр.
Згідно з пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Пунктом 3 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
Відповідно до пп. 4 п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.
З приводу встановлених порушень позивач зазначив, що посилання на положення п.11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» є недоцільним, бо таку було виключено на підставі Закону № 909-VIII від 24.12.2015 року. Однак, з цього приводу суд зазначає, що у період, який перевірявся, зазначені норми закону були чинними, тому доводи ФОП ОСОБА_6 з цього приводу є недоцільними та хибними. Крім того, під час судового засідання було встановлено, що сторони згодні із виявленими порушеннями щодо сплати єдиного внеску. Тож спірне рішення податкової інспекції від 22.09.2016 року № НОМЕР_8 про застосування штрафних санкцій є правомірним та скасуванню не підлягає.
Згідно з ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Таким чином, суд приходить до висновку щодо необхідності часткового задоволення цього адміністративного позову, а саме: в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 000171/04-66-13-02/НОМЕР_7 від 22.09.2016 року позов підлягає задоволенню, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.
Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд зазначає таке. На підставі ст. ст. 87, 94 КАС України, положень Закону України «Про судовий збір», позивач сплатив суму судового збору у розмірі 551,21 грн., а враховуючи часткове задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 100,58 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 000171/04-66-13-02/НОМЕР_7 від 22.09.2016 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 100,58 грн.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 23 березня 2017 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 23 березня 2017 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1