Справа № 826/19574/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2017 року № 826/19574/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Київській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га. на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства; зобов'язання повторно розглянути заяву позивача від 16.09.2016 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га. на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому неправомірно відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки з підстав передачі у майбутньому земельної ділянки для учасників АТО.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що запитувана земельна ділянка знаходиться у земельному масиві, який виділений для учасників АТО.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із клопотанням від 16.09.2016 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2 га., яка розташована на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області.

Розглянувши клопотання позивача, ГУ Держгеокадастру у Київській області відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки запропонована позивачем земельна ділянка віднесена до земельного масиву передбаченого для подальшої передачі у власність учасникам антитерористичної операції.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю та законністю рішення ГУ Держгеокадастру про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Суб'єктам владних повноважень, які передають земельній ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України заборонено вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено у пункті 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам зазначеним у Земельному кодексі документів, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно пункту б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Заявлений позивачем розмір земельної ділянки - не більше 2,0 га, відповідає нормам, подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 Земельного Кодексу України.

Так, ГУ Держгеокадастру у Київській області, відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою зазначило, що визначена земельна ділянка позивачем віднесена до земельного масиву «для подальшого відведення земельних ділянок у власність учасникам АТО».

Водночас, на законодавчому рівні взагалі відсутнє таке визначення, як формування земельної ділянки «для подальшого відведення земельних ділянок у власність учасникам АТО».

Більш того, Земельний Кодекс України містить вичерпний перелік цільового використання земельних ділянок, в якому відсутнє визначення цільового призначення земельної ділянки - «для подальшого відведення земельних ділянок у власність учасникам АТО».

Сам факт наявності на веб-сайті ГУ Держгеокадастру інформації про розмір земельних ділянок визначених для передачі учасникам АТО, на думку суду, не може бути підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки кожен державний орган повинен діяти лише в межах повноважень визначених законодавством. Однак, в жодному нормативно - правовому акті, станом на день виникнення правовідносин, не закріплено такого порядку як виділення земельної ділянки «для подальшого відведення земельних ділянок у власність учасникам АТО».

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що запитувана земельна ділянка «відведена» для подальшої передачі у власність учасникам АТО.

На законодавчому рівні визначено право розпорядженням землями сільськогосподарського призначення виключено на підставі норм Земельного Кодексу України, а тому відповідач не мав право перебирати на себе функції законотворця щодо розпорядження землею без законодавчого врегулювання питання про надання земельних ділянок для учасників АТО.

Отже, позивач правомірно очікував на розгляд його заяви від 16.09.2016 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в порядку черговості, та отримання позитивного рішення на свою заяву.

Судовому захисту підлягає не лише порушене право, а й порушений інтерес, при цьому інтересом юридичної особи у сфері публічно-правових відносин слід розуміти не будь-який інтерес, а правовий, тобто такий, що може бути об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення потреб юридичних особи, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності ті іншим загально правовим засадам.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06) та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Поняття «охоронюваний законом інтерес», означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Відповідно до частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу в задоволенні його заяви, відповідач порушив норми Земельного Кодексу України та принцип розсудливості, оскільки дії відповідача, на думку суду, всіляко спрямовані на перешкоджання позивачу в реалізації його права отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання протиправними дій Головного управлінням Держгеокадастру у Київській області щодо відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га. на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства.

Також суд зазначає, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Оскільки судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки, суд дійшов висновку, що належним захистом порушеного права позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.09.2016 р., оскільки саме по собі судове рішення про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні дозволу протиправною не відновлює порушеного права позивача на прийняття останнім вмотивованого рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнані протиправними дії відповідача.

Враховуючи наведене позовна вимога про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 16.09.2016 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га. на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства є обґрунтованою та відповідно підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов'язок і не довів правомірність своїх дій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управлінням Держгеокадастру у Київській області щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га. на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2016 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га. на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства.

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов