Справа № 163/876/17
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/876/17
Провадження № 2-а/163/45/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Любомль справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №4 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову інспектора СРПП №4 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 серії БР №374438 від 17.03.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та закрити провадження у даній справі за відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що оскаржуваною постановою його визнано винним у тому, що 17.03.2017 року о 21 год. 00 хв. на автомобільній дорозі М-07 він керував автомобілем марки «Ауді А6», р.н.з. АС3882АМ, по дорозі з двухстороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на смугу, призначену для руху зустрічного транспортного засобу, та рухався по ній, чим порушив п. 11.4 Правил дорожнього руху України.

Зазначену постанову вважає необґрунтованою та такою, що винесена із порушенням норм процесуального права, оскільки відповідачем не було розясненого йому прав, передбачених ст.268 КУпАП, порядку та строків оскарження винесеної постанови згідно зі ст.ст.287-289 КУпАП, чим позбавлено його права користуватись правовою допомогою, заявляти клопотання та грубо порушено процедуру розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Крім цього, не заперечуючи факту керування 17.03.2017 року о 21 год. 00 хв. на 504 км+300 м автодороги М-07 сполученням «Київ-Ковель-Ягодин» (на Люблін) автомобілем марки «Ауді А6», р.н.з. АС3882АМ, вказав, що з невідомих причин та безпідставно відповідач його зупинив, заявляючи про перебування його у стані алкогольного спяніння, у звязку із чим його було доставлено в ТМО Любомльського і Шацького районів для проходження обстеження на стан алкогольного спяніння. За результатами проведеного медичного огляду, ознак алкогольного спяніння у нього не було виявлено, однак після цього відповідач виніс відносно нього постанову про порушення вимог п.11.4 ПДР України, за яке наклав стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП.

Вважає, що такі його дії відповідач кваліфікував невірно, оскільки відповідальність за порушення вимог п.11.4 ПДР України передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, тому притягнення його за частиною 2 цієї ж норми є помилковим, що є прямим порушенням принципу законності, встановленого ст.7 КУпАП, та свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з заявленим ОСОБА_1 адміністративним позовом, відповідач - інспектор СРПП №4 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 подав письмові заперечення від 24.04.2017 року за вих.№3261/60/05-2017, у яких вказав, що при зупинці автомобіля під керуванням позивача, останньому було повідомлено про причину його зупинки та запропоновано розвернути автомобіль у зворотному напрямку для припинення правопорушення, на що позивач відреагував збуджено, почав розмовляти на підвищених тонах, погрожуючи йому звільненням з посади. Оскільки мова ОСОБА_1 була невнятною, обличчя почервонілим, а з салону автомобіля надходив різкий запах алкоголю, останньому було запропоновано поїхати в ТМО Любомльського і Шацького районів для медичного освідування, за результатами якого в останнього ознак алкогольного спяніння виявлено не було. Оскільки ОСОБА_1 було допущено порушення п.11.4 ПДР України, тому розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався у відповідності до ч.1 ст.276, ст.279 КУпАП. Зокрема, клопотань, які б підлягали задоволенню, від ОСОБА_1 не надходило, останньому було розяснено права та обовязки відповідно до ст.268 КУпАП, заслухано його пояснення, досліджено наявні докази по справі та свідків правопорушення (посадових осіб, які перебували в патрульному автомобілі під час несення служби). При розгляді справи було зясовано, що саме ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «Ауді А6», р.н.з. АС3882АМ, на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги руху в одному напрямку, виїхав на смугу, призначену для зустрічного руху, та рухався по ній, чим порушив п.11.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ч.2 ст.122 КУпАП, а саме, порушення правил розташування транспортного засобу на проїзній частині, за вчинення якого ОСОБА_1 підлягає відповідальності на загальних підставах. За результатами розгляду справи було винесено постанову серії БР №374438 від 17.03.2017, яку негайно було оголошено та вручено ОСОБА_1 під розписку, а також розяснено положення ст.ст.307, 308 КУпАП та право, порядок і строки її оскарження у відповідності до ст.ст.287-289 КУпАП. За викладених обставин, інспектор вважає, що його дії щодо винесення оскаржуваної постанови відповідали вимогам Закону України «Про національну поліцію» та Правил дорожнього руху України, у звязку із чим просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Позивач в судове засідання не зявився, однак, одночасно з адміністративним позовом подав заяву, у якій вказав про підтримання заявлених позовних вимог, просив їх задовольнити та справу розглядати у його відсутності.

Відповідач - інспектор СРПП №4 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 в судове засідання також не зявився, подавши в канцелярію суду заяву про підтримання поданих письмових заперечень та розгляд справи у його відсутності.

За таких обставин, на підставі ч.4 ст.122 КАС України, судовий розгляд проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, визначено, що Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п.1.5 ПДР України).

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, пята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У справі встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Постановою відповідача серії БР №374438 від 17.03.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він 17.03.2017 року о 21 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Ауді А6», р.н.з. АС3882АМ, на 504 км + 300 м автодороги М-07 сполученням «Київ-Ковель-Ягодин» (на Люблін) по дорозі з двостороннім рухом, які мають дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на смугу, призначену для руху зустрічного транспорту та рухався по ній, чим порушив вимоги п.11.4 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.11.4 ПДР України, на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Дороги, що мають як мінімум дві смуги для руху в одному напрямку, характеризуються інтенсивним рухом, тому на таких дорогах виїжджати на зустрічні смуги категорично заборонено. На дорогах, що мають як мінімум дві смуги для руху в одному напрямку, смуги зустрічного руху відокремлюються від смуг іншого напрямку подвійною суцільною лінією розмітки або розподільною смугою. Перетинати подвійну суцільну або виїжджати на розділювальну смугу водіям категорично заборонено Правилами дорожнього руху.

Аналіз змісту позовної заяви вказує на те, що самого факту виїзду на зустрічну смугу руху позивач ОСОБА_1 не заперечує, а лише оспорює кваліфікацію такого діяння за ч.2 ст.122 КУпАП, вважаючи, що такі дії охоплюються диспозицією ч.1 ст.122 КУпАП.

Однак, таке трактування позивачем положень ст.122 КУпАП в розрізі п.11.4 ПДР України є його власним тлумачення чинного законодавства України, яке є помилковим.

Так, відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП настає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, …. розташування транспортних засобів на проїзній частині …, а так само порушення правил навчальної їзди.

Пункт 11.4 ПДР України, порушення якого ставиться у провину позивачу, у структурі Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, віднесено до розділу 11 «Розташування транспортних засобів на дорозі».

Відтак, вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України відповідачем кваліфіковано вірно за ч.2 ст.122 КУпАП, як порушення правил розташування транспортного засобу на проїзній частині.

Судом також встановлено, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та накладати адміністративне стягнення. Обставин, що виключають адміністративну відповідальність ОСОБА_1, судом не віднайдено.

Щодо посилань позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, то суд, розглядаючи та оцінюючи такі доводи позивача, керується тим, що згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, в силу положень ч.1 ст.71 КАС України позивач повинен довести ті обставини, на які він покликається як на підставу своїх вимог.

Доказів, які б свідчили про неправомірність дій інспектора СРПП №4 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесені оскаржуваної постанови позивачем не надано та судом не здобуто.

Посилання позивача щодо порушення відповідачем процедури розгляду справи, не розяснення йому прав, порядку та строку оскарження винесеної постанови, жодним доказом у справі не підтверджено та такі його доводи для суду не є переконливими з огляду навіть на те, що він скористався правом судового захисту і звернувся в суд з зазначеним позовом з дотриманням встановлених процесуальних строків оскарження, тому суд оцінює таку його позицію не інакше, як обраний спосіб самозахисту з метою уникнення від відповідальності.

Таким чином, аналіз досліджених судом доказів та доводів сторін, дає обґрунтовані підстави для висновку, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ознаками ч.2 ст.122 КУпАП, стягнення накладено в межах санкції зазначеної норми, а розгляд справи і винесення постанови здійснено з дотриманням вимог.

За викладених обставин, заявлений ОСОБА_1 адміністративний позов про скасування постанови відповідача серії БР №374438 від 17.03.2017 року у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 9, 10, 11, 71, ч.4 ст.122, ст.ст.159-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора СРПП №4 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 про скасування постанови серії БР №374438 від 17.03.2017 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ознаками ч.2 ст.122 КУпАП відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуюча: суддя А.Л. Гайдук