Справа № 804/970/17
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 р.Справа №804/970/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АКС Україна» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 липня 2015 року у справі №804/5787/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2016 року, в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АКС Україна» відмовлено.
- лист Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 03.04.2013 №2 1/21-115/13, на який посилаються суди першої та апеляційної інстанції, в матеріалах справи відсутній;
- колегія суду приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки обставинам справи, не витребували та не дослідили докази, що безпосередньо повязані з вирішенням спору.
- викладене свідчить про порушення судом вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні;
- враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, у звязку з чим судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд.
Адміністративна справа №804/5787/15 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 3 лютого 2017 року, справі присвоєно єдиний унікальний №804/970/17 та за результатами автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Верба І.О.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу від 24.11.2014 року №1062 Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «АКС Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо повноти нарахування та своєчасності сплати плати за землю за період грудень 2011 року - жовтень 2014 року.
За результатами перевірки складено акт від 15.12.2014 №3723/04-61-22-01/35165236.
Згідно з висновком акта, перевіркою встановлено:
- порушення ТОВ «АКС Україна» підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, що призвело до заниження розміру податкового зобовязання по орендній платі за землю в розмірі 2806343,03 грн.;
- в порушення вимог пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України ТОВ «АКС Україна» не надано уточнюючі податкові декларації з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011,2012,2013 та 2014 роки;
- за вищевказані порушення передбачено застосування штрафної санкції згідно абзацу 1 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у розмірі 25% суми нарахованого податкового зобовязання.
З акту перевірки від 15.12.2014 року №3723/04-61-22-01/35165236 встановлено, що до таких висновків перевіряючий контролюючого органу дійшов, у звязку з наступним:
- умовами вказаного договору оренди землі від 26.11.2007 року визначено, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки згідно рішення міської ради від 31.10.2007 року №179/22 з моменту введення обєкта в експлуатацію звернутися до відповідних установ та організацій щодо перегляду та визначення річної орендної плати за користування цією земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства (пункт 4.1. договору від 26.11.2007 року);
Розрахунок грошового зобовязання з орендної плати за землю здійснений контролюючим органом на підставі даних листа Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 03.04.2013 року №21/21-115/13 (а.с.221).
Згідно з пунктом 4.1 договору, річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки згідно рішення міської ради від 31.10.2007 № 179/22 з моменту введення обєкта в експлуатацію звернутися до відповідних установ та організацій щодо перегляду та визначення річної орендної плати за користування цією земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства. Протягом дії вказаного договору оренди сторонами зміни до договору щодо розміру орендної плати не вносилися.
Вирішуючи спір,суд виходить із наступного.
Порядок плати за землю унормований Розділом ХІІІ Податкового кодексу України.
Базовий податковий (звітний) рік для визначення плати за землю починається 1 січня і закінчується того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у звязку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленого порядку, передбаченому статтею 46 Податкового Кодексу України, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
Подання такої декларації звільняє від обовязку подання щомісячних декларацій.
При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативно-грошової оцінки землі.
Для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати (земельного податку) є договір оренди такої земельної ділянки.
Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 285 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий кодекс України визначив обовязок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обовязковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).
Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу, в редакція на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Податкового кодексу України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.
Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Суд дійшов висновку, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року №21-274а14, від 21 квітня 2015 року №21-131а15., від 14 липня 2015 року №21-1699а15.
Поряд з цим, надаючи оцінку додержанню контролюючим органом 1095 денного строку нарахування зобовязання зі сплати за землю та процедури нарахування сум податку, суд зазначає про наступне.
Так, відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобовязань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Як зазначалось вище, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обовязку подання щомісячних декларацій.
Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обовязку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.
Позивачем обраний щорічний порядок звітування, у звязку із чим він подав податкові декларації з плати за землю щодо земельної ділянки за 2011 рік 08.02.2011 року; за 2012 рік 03.02.2012 року; за 2013 рік 08.02.2013 року; за 2014 рік 10.02.2014 року.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня:
- що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації;
- та/або граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом;
- а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобовязань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобовязань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Вирішуючи питання застосування у спірних правовідносинах питання обліку періоду 1095 днів, суд зазначає, що вищенаведена норма прямо встановлює відлік такого періоду у разі подання декларації 1095 днем, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.
А відлік такого 1095-денного періоду з дати граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом, стосується саме випадків, коли спірне зобовязання нараховується таким органом, а не платником податків шляхом подання відповідної фінансової звітності.
Таким чином, у розглянутому спорі контролюючий орган помилково обліковує 1095-денний термін з граничного строку сплати грошових зобовязань.
Вказаний термін має обліковуватись у межах вказаного періоду з дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.
Так, по зобовязанням за 2011 рік грошове зобовязання із орендної плати могло бути визначено контролюючим органом до 07.02.2014 року (пятниця).
Таким чином, суд доходить висновку, що грошові зобовязання, нараховані податковим повідомленням-рішенням від 20.01.2015 року, мають бути винесені в межах 1095-денного строку, отже визначення грошових зобовязань за грудень 2011 року здійснено із порушенням 1095-денного строку, оскільки платник податків є вільним від вказаного платежу за розглянутих умов.
Поряд з цим, суд дійшов висновку про допущення порушення контролюючим органом порядку нарахування орендної плати.
Так, відповідно до статей 270, 271 Податкового кодексу України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, обєктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Згідно із частиною 286.1 статі 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
- у 2009 році 268,53 грн.;
- у 2010, 2011, 2012 роках 284,37 грн. (а.с.227).
Наданий лист було отримано відповідачем 22.04.2013 року за вх.5349/10, що підтверджується штампом на листі.
Нарахування сум орендної плати здійснено контролюючим органом на підставі вказаного листа Управління.
Проте вищевказані документи не є належними для нарахування сум орендної плати.
Так, визначення державного земельного кадастру дано в статті 193 Земельного кодексу України. Державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Призначенням державного земельного кадастру, відповідно до статті 194 вказаного Кодексу, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року №3613-VI (далі Закон №3613-VI), який статтею 20 закріпив статус відомостей Державного земельного кадастру визначив його відомості офіційними.
Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру, регламентований статтею 38 Закон №3613-VI, визначив, що відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:
- витягів з Державного земельного кадастру про обєкт Державного земельного кадастру;
- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території) за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;
- викопіювань з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру.
Доступ до Державного земельного кадастру надається банкам, центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів.
Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку містить усі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги.
Отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є обовязковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки (крім складення заповітів).
Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку видається заявнику в день надходження заяви.
Для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.
На отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.
Витяг з Державного земельного кадастру підписується Державним кадастровим реєстратором та посвідчується його печаткою.
Згідно підпункту 14) пункту 24 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.
З огляду на викладене, контролюючий орган помилково використав інформацію, надану у листі, оскільки Закон №3613-VI не передбачає отримання відомостей Державного земельного кадастру у формі листа.
Крім того, вказаний лист не містить інформацію щодо коефіцієнтів індексації, яка є необхідною для визначення розміру орендної плати згідно статті 289 Податкового кодексу України, що унеможливлює належне нарахування контролюючим органом суми орендної плати.
Також, судом встановлено, що повідомлення та наказ на проведення позапланової невиїзної перевірки від 24.11.2014 року №1062 був вручений платнику податків 11.12.2014 року, коли як перевірка проведена 08.12.2014 року (пункт 2.1. акту перевірки, а.с.33), що є підставою для задоволення позову виходячи із наступного.
Усуваючи розбіжності в застосуванні касаційним судом норм матеріального права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 27.01.2015 року по справі №21-425а14 зробила наступний правовий висновок:
- Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає помилковим тлумачення касаційним судом у зазначеній справі і пункту 79.2 статті 79 ПК як такого, що не містить жодної вимоги про необхідність отримання платником податків наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення саме виключно до початку перевірки;
- ця норма встановлює, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки;
- пункт 79.2 статті 79 доповнено абзацом другим згідно із Законом України від 24 травня 2012 року № 4834-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм» такого змісту: «Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки». Це доповнення не змінює регулювання, воно уточнює дійсний зміст попередньої норми;
- як буквальне тлумачення аналізованої норми, так і системне тлумачення приписів ПК, КАС виключають тлумачення, яке навів касаційний суд у справі, що розглядається;
- окрім того, незважаючи на проголошену підпунктом 79.3 статті 79 ПК необовязковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК;
- тлумачення, яке навів суд касаційної інстанції у цій справі, не відповідає меті перевірки, змісту прав платника податків, допускає можливість недосягнення перевіркою її мети, невиконання платником податків обовязку надати посадовим (службовим) особам органів податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або повязані з предметом перевірки;
- підсумовуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України доходить таких висновків: аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Крім того, контролюючий орган порушив пункт 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.
Позивачем надано декларацію з податку на прибуток за 2014 рік, з якої не вбачається обсягом доходу до 20 мільйонів гривень, отже проведення у 2015 році перевірки за попередній календарний рік 2014 рік, є неправомірним.
З огляду на викладене, з системного аналізу наведених норм права та встановлених судом порушень, допущених контролюючим органом, суд дійшов висновку про задоволення позову з вищевикладених підстав, та присуджує позивачу сплачений судовий збір.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АКС Україна» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.
Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АКС Україна» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 487,20 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 25 квітня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1