Справа № 335/1099/17(2-а/335/105/2017)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2017 рокусправа № 335/1099/17(2-а/335/105/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до командира батальйону №2 Управління патрульної поліції м.Запоріжжя ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 третя особа: Управління патрульної поліції у місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до командира батальйону №2 Управління патрульної поліції м.Запоріжжя ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 третя особа: Управління патрульної поліції у місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 18.01.2017 року серія АР №577002.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.01.2017 року Відповідачем була прийнята постанова у справі про адміністративне правопорушення, якою на Позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510.00 грн.

Відповідно до вказаної постанови про адміністративне правопорушення, 10.01.2017 року о 15 годині 05 хвилин на вулиці пр. Соборний, 37, ОСОБА_1 керуючи автомобілем ЗАЗ-DEAWOO, державний номер НОМЕР_1 здійснив зупинку на смузі руху маршрутних транспортних засобів, позначену дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив вимоги п.17.1 ПДР України, також відмовився надати для перевірки документи зазначені в п. п.2.1а, 2.1.б, 2.1г ПДР України.

12.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до начальника управління патрульної поліції м. Запоріжжя ДПП про скасування вказаної постанови, яка 18 січня 2017 року розглядалась начальником управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3

Згідно рішення №189 від 18.01.2017 року начальника управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 по скарзі на постанову по справі про адміністративне правопорушення від 10.01.2017 року серія АР №577001 вказана постанова була скасована, а справу направлено на новий розгляд.

Підставою для скасування постанови було те, що позивачу не були роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України.

При новому розгляді справи, Позивачу були розяснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, розяснені положення ст. ст.55,56, 59, 63 Конституції України.

За результом нового розгляду справи, в присутності Позивача було складено постанову про адміністративне правопорушення серія АР №577002 від 18.01.2017 року, відповідно до якої, 10.01.2017 року о 15 годині 05 хвилин на вулиці пр. Соборний, 37, ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_2 здійснив зупинку на смузі руху маршрутних транспортних засобів, позначену дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив вимоги п.17.1 ПДР України, також відмовився надати для перевірки документи зазначені в п. п.2.1а, 2.1.б, 2.1г ПДР України.

За вчинення даного правопорушення, ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 122, ч.1 ст. 126 Кодексу та накладено адміністративне стягнення із застосуванням ч.2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116 2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121 1, 121 2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132 1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133 1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164 4, статтею 175 1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181 1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189 2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписами ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, згідно ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху зокрема за зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів та непредявлення для перевірки посвідчення.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення Позивача до відповідальності було виявлення працівниками Національної поліції України порушення ним правил дорожнього руху, а саме здійснення зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів та непредявлення для перевірки документів.

Тобто, в даному випадку Відповідачем було встановлено факт скоєння Позивачем адміністративного правопорушення, ознаки якого підпадають під дію ст.122 та ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та за скоєння якої встановлюється адміністративна відповідальність.

В свою чергу, згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка визначає зміст постанови про адміністративне правопорушення визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, Позивач дійсно здійснив зупинку транспортного засобу на смузі для маршрутного транспортного засобу та відмовився надавати документи для перевірки.

Отже, факт скоєння Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого положеннями ст.ст.122, 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення, в даному випадку підтверджується належним чином.

Між тим, апелянт зауважує, що він здійснив зупинку під забороняючим знаком, а саме на смузі для руху маршрутних транспортних засобів вимушено, оскільки у нього виникла судома ноги і якби він продовжив рух в такому фізичному етапі, то це було б небезпечно і суперечило вимогам ПДР України. Наявність зазначеної обставини, на думку Позивача, є підставою для застосування до спірних правовідносин положень ст.17 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Між тим, відповідно до ст. 17 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 18 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза заподіяння шкоди інтересам суспільства. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Поряд з вказаним, необхідно зазначити, що дія, яка підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, але вчинена у стані крайньої необхідності має бути належним чином підтверджена та обґрунтована, особою яка її вчинила.

Необхідність такого доказування також передбачено положеннями ч.1 ст.71 КАС України відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, Позивач не подав жодних доказів, які б обґрунтовували факт різкого погіршення стану здоров'я, що зумовило вимушену зупинку автомобіля (зокрема медичних документів), до лікаря він не звертався, швидкої медичної допомоги не викликав, від виклику швидкої допомоги відповідачем відмовився.

Також, Позивачем не було надано до суду жодних інших доказів, які б підтверджували факт порушення ним правил дорожнього у стані крайньої необхідності та свідчили б про відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Натомість, Відповідачем у відповідності до положень до ч.2 ст.71 КАС України було належним чином доведено та обґрунтовано правомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності та як наслідок правомірність прийняття ним оскаржуваного рішення.

Отже, аналізуючи встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості прийняття Відповідачем постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2017 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2017 року залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко