Справа № 644/9874/16-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 р. Справа № 644/9874/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу ведення Державного реєстру виборців Адміністрації Індустріального району Харківської області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.03.2017р. по справі № 644/9874/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу ведення Державного реєстру виборців Адміністрації Індустріального району Харківської області

про поновлення виборчих прав,

ВСТАНОВИЛА:

09 грудня 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1О.) звернулася з позовом до Відділу ведення Державного реєстру виборців Адміністрації Індустріального району Харківської області (далі - відповідач) про поновлення виборчих прав до суду першої інстанції, в якому просила:

- визнати незаконним рішення відповідача- органу ведення Державного реєстру виборців внести дані до Державного реєстру виборців про відмову у задоволенні заяви позивача про зміну виборчої адреси у Державному реєстрі виборців, що міститься у відповіді відповідача;

- зобовязати відповідача- орган ведення Державного реєстру виборців внести дані до Державного реєстру виборців про зміну виборчої адреси позивача згідно з відомостями про місцезнаходження (місце постійного проживання) позивача, що вказані у відповіді про реєстрацію позивача як внутрішньо переміщеної особи.

22 березня 2017 року постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова зобов'язано відділ ведення Державного реєстру виборців Адміністрації Індустріального району ХМР внести дані до Державного реєстру виборців про зміну виборчої адреси ОСОБА_1 згідно з відомостями про місце проживання, що вказані у довідці про реєстрацію позивача як внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.03.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач , зокрема, зазначив, що судом першої інстанції при ухваленні постанови застосовано редакцію ч. 2 ст. 8 Закону України « Про державний реєстр виборців» , яка втратила чинність. Крім того, суд першої інстанції застосував ст. 4, 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в редакції, яка діяла до 24 грудня 2015 року, тобто до дати подання позивачкою заяви.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27 січня 2015 року ОСОБА_1 взята на облік як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про що видано довідку № НОМЕР_1 . Зі змісту вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, с.м.т. Ювілейне, АДРЕСА_1 та перемістилася з тимчасово окупованої території в м. Харкова, вул. Депутатська, 21, яка вказана як фактична адреса. ( а.с. 10).

15 листопада 2016 року позивачем подано до Відділу ведення Державного реєстру виборців Адміністрації Індустріального району Харківської області заяву про включення заявника до списку виборців на місцевих виборах (про зміну виборчої адреси виборця), в якій просила: видати наказ про зміну виборчої адреси позивача в Державному реєстрі виборців і включити ОСОБА_1 до списку виборців на місцевих виборах за фактичною адресою (а.с.11).

Листом 17 листопада 2016 року №1-02/27-97 Відділу ведення Державного реєстру виборців Адміністрації Індустріального району Харківської області відмовлено в задоволенні заяви позивача (а.с. 12).

Не погодившись з даним рішенням позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який засвідчує місце проживання особи.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 70 Конституції України право голосу на виборах і референдумах мають громадяни України, які досягли на день їх проведення вісімнадцяти років. Не мають права голосу громадяни, яких визнано судом - є дієздатними.

Підставою реалізації громадянином України свого права голосу на виборах є його включення до списку виборців на виборчій дільниці.

Списки виборців для організації проведення виборів складаються на основі відомостей Державного реєстру виборців (далі- Реєстр).

Згідно ч.2 ст.8 Закону України Про Державний реєстр виборців, зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування оптимізації надання адміністративних послуг від 10.12.2015 № 888-VIII встановлено, що виборчою адресою виборця є адреса, за якою зареєстровано його місце проживання відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Згідно зі ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні документом, до якого вносяться відомості про місце проживання є: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідка біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. Цей перелік є вичерпним та не передбачає довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Отже, виборчою адресою виборця є, зокрема адреса, за якою зареєстровано його місце проживання, відомості про яку занесені до паспорта громадянина України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України Про Державний реєстр виборців кожному виборцю у разі зміни його персональних даних надано право особисто звернутися до органу ведення Реєстру із заявою про внесення змін до його персональних даних у Реєстрі.

До заяви додаються документи (копії документів), що підтверджують ці зміни. У разі, якщо до заяви додаються копії документів, їх оригінали пред'являються органу ведення Реєстру. Під час звернення щодо зміни виборчої адреси виборець подає органу ведення Реєстру за новою виборчою адресою заяву, до якої додаються документи (копії документів), що підтверджують зміну виборчої адреси виборця.

Орган ведення Реєстру вивчає обґрунтованість заяви виборця щодо зміни його виборчої адреси.

За підсумками вивчення керівник органу ведення Реєстру може згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України Про Державний реєстр виборців видати наказ про внесення до Реєстру зміни щодо виборчої адреси або відмовити виборцю у внесенні такої зміни.

Згідно з відомостями, що містяться у паспорті громадянина України, зареєстрованим місцем проживання позивача є місто Луганськ, с.м.т. Ювілейне, кв-л Запорожченко, 6.11 (а. с. 9, зворотна сторона).

На даний час позивач тимчасово мешкає у місті Харкові, оскільки покинув своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту і має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 27.01.2015 (а.с.10). У штампі на звороті вищевказаної довідки зазначено, що місце перебування (не місце проживання) позивача зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно зі ст. З Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Статтею 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно із Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг з 04.04.2016 повноваження органу реєстрації набув виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

До набуття чинності цього Закону реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснювалася управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи здійснювалася з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Таким чином, законодавством чітко передбачено перелік органів та осіб, які здійснюють реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Зареєстроване місце проживання не може бути тимчасовим, виходячи з положень ст. 1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, якою встановлено, що територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до ч. З ст. 30 Закону України Про державний реєстр виборців, виборець, який на день виборів перебуває за межами населеного пункту, в якому він проживає, участі у місцевих виборах не бере, крім випадків, передбачених ч. 14 ст. 34 цього Закону.

Законом передбачені випадки, коли громадяни України, які знаходяться у стаціонарних закладах охорони здоров'я, включаються до списків виборців на відповідній спеціальній виборчій дільниці та голосують на місцевих виборах за умови, якщо вони мають право голосу на відповідних місцевих виборах згідно із статтею 3 цього Закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою до заяви не додано документи (копії документів), що підтверджують зміну виборчої адреси виборця на адресу, вказану у цій заяві.

З огляду на зазначене, подана позивачем до органу ведення Реєстру заява щодо зміни виборчої адреси є необгрунтованою, а відтак відмова цього органу ведення Реєстру у зміні виборчої адреси виборця - правомірною.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України (у редакції Закону від 15.04.2014 № 1207-VII), за зверненням громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території або переселилися з неї, за місцем їх перебування оформляються і видаються органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, довідки, що підтверджують місце їх перебування. Такі довідки видаються громадянам у день звернення на підставі паспорта громадянина України чи іншого документа, до якого згідно із Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні вносяться відомості про реєстрацію місця проживання, та письмової заяви, в якій зазначається адреса, за якою громадянину може бути вручена офіційна кореспонденція. При цьому відомості (відмітка) про місце перебування такої особи не вносяться до її паспорта.

Таким чином, довідка від 27.01.2015р. № НОМЕР_1, видана Управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Індустріального району Харківської міської ради про те, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце перебування якого є: м. Харків, вул. Депутатська, 21, жодним чином не підтверджує факт його реєстрації за вказаною адресою. Отже, позивач не є членом територіальної громади м. Харкова, а тому виборчих прав на місцевих виборах у м. Харкові не набув.

Стосовно реалізації внутрішньо переміщеними особами права голосу на місцевих виборах колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 20 ст. 92 Конституції України організація і порядок проведення виборів і референдумів визначаються виключно законами України.

Законом, який визначає основні засади, організацію і порядок проведення виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних міських, сільських, селищних рад, сільських селищних голів та старост є Закон України Про місцеві вибори. Згідно зі ст. 3 вказаного Закону право голосу на виборах депутатів сільської, селищної, міської ради, виборах сільського, селищного. міського голови мають громадяни України, які мають право голосу відповідно до ст.70 Конституції України, належать до відповідної територіальної громади та проживають в межах відповідного виборчого округу.

При цьому належність громадянина до відповідної територіальної громади та проживання його на відповідній території визначається його зареєстрованим місцем проживання, відомості, про яке вносяться до паспорта чи тимчасового посвідчення громадянства України.

Згідно зі ст.5 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб місце перебування (проживання) внутрішньо переміщеної особи на відповідній території засвідчує лише довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка відповідно до ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні не є документом, до якого вносяться відомості про місце перебування особи.

Вказані положення Закону України Про місцеві вибори свідчать про відсутність у внутрішньо переміщених осіб права голосу на місцевих виборах за місцем їх фактичного перебування, оскільки вони залишаються членами тих територіальних громад, на території яких зареєстроване їх місце проживання відповідно до Закону України Про свободу пересування та вільних вибір місця проживання в Україні.

Голосування внутрішньо переміщених осіб поза межами виборчих округів з відповідних місцевих виборів, до яких вони не відносяться за своїм зареєстрованим місцем проживання, не відповідатиме ст. 3 Закону України Про місцеві вибори.

Внутрішньо переміщені особи наділені усіма виборчими правами, крім права обирати на місцевих виборах, якщо їх місце реєстрації не збігається з фактичним місцем проживання. Вказані права позивач може реалізувати на виборах Президента України, народних депутатів України, референдумах відповідно до Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Механізм реалізації визначено ст. 8 вказаного закону та Постановою Центральної виборчої комісії від 13 вересня 2012 року № 893.

Частиною 3 ст. 7 Закону України Про Державний реєстр виборців передбачено, що за мотивованим зверненням виборця, який має право голосу на відповідних виборах чи референдумі, орган ведення Реєстру може тимчасово (на період їх проведення) змінити виборцю місце голосування (виборчу дільницю) без зміни його виборчої адреси. Таке звернення подається до органу ведення Реєстру за місцезнаходженням зазначеної виборцем виборчої дільниці або за виборчою адресою не пізніше ніж за п'ять днів до дня голосування на відповідних виборах чи референдумі.

Постановою Центральної виборчої комісії від 13 вересня 2012 року № 893 затверджено Порядок тимчасової зміни місця голосування виборця без зміни його виборчої адреси. Зазначений порядок регламентує процедуру тимчасової зміни місця голосування виборця без зміни його виборчої адреси на період проведення виборів Президента України, народних депутатів України, всеукраїнського референдуму.

Заява про тимчасову зміну місця голосування виборця приймається органом ведення реєстру виборців за вказаним у заяві місцем перебування виборця в день виборів (повторного голосування), референдуму чи місцезнаходженням виборчої дільниці, дільниці для голосування, яку він просить визначити місцем його голосування. У заяві зазначаються ідентифікаційні персональні дані виборця, які однозначно визначають його особу: прізвище, власне ім'я (усі власні імена), по батькові, дата, місце народження та унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності такої інформації в пред'явленому документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України), його виборча адреса, а також мотивування необхідності тимчасової зміни місця голосування та адреса, де він перебуватиме в день виборів (повторного голосування) або референдуму, чи номер виборчої дільниці (дільниці для голосування), яку він просить визначити місцем його голосування, із зазначенням виборчого округу та його номера (за наявності).

Позивач (п. 2.2-2.4 Позовної заяви) протиставляє норми Закону України Про державний реєстр виборців 22.02.2007 № 698-У та Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб 20.10.2014 № 1706-VII, Закону України Про місцеві вибори від 14.07.2015 № 595-УИІ (які є спеціальними) з одного боку та норми Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 № 1382-ІУ, Закону України Про засади запобігання та протидії дискримінації від 06.09.2012 № 5207-УІ (які є загальними).

Щодо Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність від 16.04.1991 № 959-ХІІ, на яке Позивач посилається при визначенні постійного місця проживання, то зазначений закон є галузевим та регулює правові відносини, які виникають у процесі діяльності суб'єктів господарської діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності, тобто цей закон не регламентує порядок визначення місця постійного проживання внутрішньо переміщених осіб.

Однак, загальновідомо, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їх суперечливість з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання, в теорії права відомі як колізія норм права. Колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).

Так, листом Міністерства юстиції України від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19 надано роз'яснення законодавства та повідомлено: Щодо усунення суперечностей між положеннями нормативно-правових актів зауважуємо, що при розв'язанні таких правових колізій, як правило, застосовуються загальновизнані прийоми тлумачення правових норм (надання переваги нормі, що має вищу юридичну силу, а у разі виявлення суперечностей (колізії) між положеннями різних нормативно-правових актів, які мають однакову юридичну силу, застосовуються положення нормативно- правового акта, який прийнято пізніше або який є спеціальним тощо).

Таким чином, переважному застосуванню підлягають норми Закону України Про державний реєстр виборців від 22.02.2007 № 698-У, Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706-УІІ та Закону України Про місцеві вибори від 14.07.2015 № 595-VIII - як такі, які були прийняті пізніше та які є спеціальними.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, прийняте відповідачем рішення відповідає чинному законодавству.

Судом під час розгляду справи не встановлено, яким чином порушені права, свободи та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Невід'ємним елементом правовідносин є їх зміст, суб'єктивне право особи. Отже, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розрахувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи.

З огляду на таке, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25.11.97 № 6-зп Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

Виходячи із системного аналізу наведених норм Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших нормативно-правових актів, особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом має довести наявність порушення оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб'єкту владних повноважень саме її прав та інтересів у сфері публічно-правових відносин, які потребують судового захисту.

Згідно зі ст.14 Закону України Про місцеві вибори місцеві вибори можуть бути черговими, позачерговими, повторними, проміжними або першими. Зазначений закон встановлює терміни та порядок призначення кожного виду виборів.

Центральна виборча комісія або територіальна виборча комісія шляхом прийняття відповідного рішення оголошує про початок виборчого процесу. Офіційним оголошенням є прийняття відповідною виборчою комісією рішення про початок виборчого процесу відповідного виду місцевих виборів. Це рішення оприлюднюється не пізніше наступного дня після дня його прийняття відповідно в загальнодержавних або місцевих засобах масової інформації чи в інший визначений нею спосіб.

Днем вчинення бездіяльності вважається останній день строку, в який мала бути вчинена дія, передбачена законами України.

На час звернення позивача та розгляду справи на території Індустріального району м. Харкова не призначались та не проводяться місцеві вибори.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Позивачем не зазначено, які його права, свободи та законні інтереси були порушені рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, адміністративний позов позивача є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки на даний час його право не є порушеним.

Згідно із ч. 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь- якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що , відповідно до п.4 ч. 1 ст. 202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови .

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу ведення Державного реєстру виборців Адміністрації Індустріального району Харківської області - задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.03.2017р. по справі № 644/9874/16-а - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в позові до Відділу ведення Державного реєстру виборців Адміністрації Індустріального району Харківської області в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлений 28.04.2017 р.