Справа № 182/355/17 (2-а/0183/154/2017)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" квітня 2017 р. справа № 182/355/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2017 року у справі №182/355/17

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації

про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача - невиплату позивачу, як учаснику бойових дій, у 2016 р. щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тобто у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2017 року позов залишено без розгляду. Ухвала мотивована пропуском шестимісячного строку звернення до суду із позовом та відсутністю підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сам факт отримання позивачем допомоги до 5 травня у квітні 2016 року не інформує останнього про існування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач вказує на те, що про порушення власних прав він дізнався у жовтні 2016 року, коли звернувся за правовою допомогою.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи позивачем оскаржується бездіяльність відповідача щодо невиплати щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком за 2016 рік.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується обставина того, що щорічну разову допомогу до 5 травня за 2016 рік позивачем отримано 22 квітня 2016 року.

Звернення позивача до суду із адміністративним позовом здійснено 24 січня 2017 року.

Статтею 55 Конституції України гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Поряд із цим Конституція України як головне джерело національної правової системи є також базою для поточного законодавства. Вона надає можливість урегулювання певних суспільних відносин на рівні законів, які конкретизують закріплені в Основному Законі України положення (абзац перший підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 лютого

2002 року № 3-рп/2002 у справі про електроенергетику).

Встановлення у відповідних процесуальних кодексах України конкретних строків вчинення окремих процесуальних дій особами, які беруть участь у справі, здійснюється в законодавчому порядку на підставі пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України.

Відповідно до частини 1, абзацу першого частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, у спірних правовідносинах перебіг строку звернення до адміністративного суду з позовом за правилами статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України розпочався 23 квітня 2016 року та, оскільки останній день строку припадає на вихідний день, закінчився 24 жовтня 2016 року.

За таких обставин, адміністративний позов у даній справі подано після закінчення встановленого процесуальним законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду - 24 січня 2017 року.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії» рішення від 22.10.1996р., справа «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980р.).

Згідно зі статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд апеляційної інстанції виходить із того, що у розумінні зазначеної правової норми поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Обґрунтування пропуску строку звернення до суду позивачем, які за своїм змістом є посиланням на юридичну необізнаність, не можуть бути визнані поважними у контексті наведених критеріїв.

Статтею 94 Конституції України встановлено, що закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

У відповідності до статті 3 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обов'язків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, обґрунтовував заявлені позовні вимоги, зокрема, посиланням на положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» оприлюднено у встановленому законодавством України порядку, що утворює підстави для висновку про доведеність його змісту та положень до відома позивача. Поряд із цим, як вже було зазначено, матеріалами справи підтверджується обставина того, що щорічну разову допомогу до 5 травня за 2016 рік позивачем отримано 22 квітня 2016 року.

Таким чином, позивачем не доведено наявності обставин, які створили об'єктивні перешкоди для своєчасного звернення з адміністративним позовом, що є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду згідно приписів частини 1 статті 100 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2017 року у справі №182/355/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко