Справа № 419/356/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мартинюк В. Б.
Суддя-доповідач - Сіваченко Ігор Вікторович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року справа №419/356/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Міронової Г.М., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області на постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 15 березня 2017 року у справі № 419/356/17 за позовом ОСОБА_2 до Старобільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області (далі - Управління) про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням сесії Луганської обласної ради народних депутатів від 08 вересня 1993 року позивач обраний суддею Новоайдарського районного суду Луганської області. Згідно постанови Верховної ради України від 05 лютого 2004 року №1463-IV позивача обрано безстроково суддею Новоайдарського районного суду Луганської області. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1515-VIII «Про звільнення суддів» у зв'язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_2 звільнено з посади судді Новоайдарського районного суду.

Наказом Новоайдарського районного суду Луганської області від 21 вересня 2016 року ОСОБА_2 відраховано зі штату Новоайдарського районного суду.

Відповідно до протоколу №123623 від 27 вересня 2016 року «Про призначення пенсії» Управлінням позивачу призначено довічне грошове утримання у розмірі 86 % від заробітної плати судді з 22 вересня 2016 року.

Відповідно до трудової книжки стаж роботи позивача як судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, складає - 43 роки 06 місяців (з них стаж роботи безпосередньо суддею - 23 роки 09 місяців ), що є підставою для призначення щомісячного грошового утримання у розмірі 90%.

При призначенні ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання відповідачем зараховано до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання лише період роботи на посаді судді з 13 вересня 1993 року по 21 вересня 2016 року, що становить 23 роки 09 днів.

Позивач вважає, що дії Управління щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення довічного грошового утримання виключно періоду судді та неврахування стажу служби в армії з 03.11.1972 по 29.11.1974, що становить 2 роки 27 днів; роботи на посаді міліціонера відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 14.04.1975 по 14.02.1977, що становить 1 рік 10 місяців 01 день; на посаді дільничного інспектора міліції Новоайдарського РВВС УВС з 15.02.1977 по 09.10.1980, що становить 3 роки 7 місяців 25 днів; на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 10.10.1980 по 22.02.1984, що становить 3 роки 4 місяці 13 днів; на посаді старшого слідчого відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 23.02.1984 по 24.05.1990, що становить 6 років 3 місяці 2 дні; на посаді заступника начальника відділу, начальника слідчого відділення відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 25.05.1990 по 06.09.1993, що становить 3 роки 3 місяці 13 днів, є протиправними, оскільки він отримав статус судді з 13.09.1993 та відповідно до ч.6 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», в редакції чинної на час отримання ним статусу судді, було передбачено, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

На підставі вищенаведеного, позивач просив суд визнати дії Управління в частині зарахування стажу роботи на посаді судді при призначенні (перерахунку) та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 у розмірі 86% згідно протоколу №123623 від 27.09.2016 - протиправними; зобов'язати Управління призначити та нарахувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання з 22 вересня 2016 року в розмірі 90 % грошового утримання судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, виходячи зі стажу роботи - 43 роки 06 місяців, відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 20.09.2016 № 1746/16, з врахуванням фактично виплачених сум.

Від Управління надійшло заперечення проти позову, в якому зазначено, що на час звернення позивача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж судді Добривечіра Л.Д. обчислювався відповідно до ст. 135 Закону України від 07.07.2010 №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VІ), в редакції, чинній на момент переведення позивача на виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці, тобто станом на 22.09.2016 та склав 23 р. 10 днів. Встановлювати розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 90 % його заробітної плати не має правових підстав. За таких обставин Управління вважає позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтованими та просило відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Постановою Новоайдарського районного суду Луганської області від 15 березня 2017 року у справі № 419/356/17 позов задоволено повністю.

Визнано дії Управління в частині зарахування стажу роботи на посаді судді при призначенні (перерахунку) та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 в розмірі 86% згідно протоколу №123623 від 27.09.2016 протиправними.

Зобов'язано Управління призначити та нарахувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання з 22 вересня 2016 року в розмірі 90 % грошового утримання судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, виходячи зі стажу роботи - 43 роки 06 місяців, відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 20.09.2016 № 1746/16, з врахуванням фактично виплачених сум.

Крім того, ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 23 березня 2017 року було виправлено описку в вищезазначеній постанові, а саме: 3 абзац резолютивної частини постанови викладено в такій редакції: «Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області призначити та нарахувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання з 22 вересня 2016 року в розмірі 90 % грошового утримання судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, виходячи зі стажу роботи - 43 роки 06 місяців, з урахуванням фактично виплачених сум», замість «Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області призначити та нарахувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання з 22 вересня 2016 року в розмірі 90 % грошового утримання судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, виходячи зі стажу роботи - 43 роки 06 місяців, відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 20.09.2016 № 1746/16, з врахуванням фактично виплачених сум».

Постанова мотивована тим, що відповідач, вирішуючи заяву щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 %, не взяв до уваги положення постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», що призвело до прийняття ним незаконного рішення. Крім того, судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання, із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають, та відповідно позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді із урахуванням його стажу роботи.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції було встановлено, що Управлінням не взято до уваги положення постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». Однак, апелянт вважає посилання на зазначену постанову хибним, адже на момент переведення позивача з виплати пенсії за віком на виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці згідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-УІ (тобто станом на вересень 2016 року), ця постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 року N 1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України». Крім того, апелянт зазначив, що зарахування до стажу роботи на посаді судді інших складових, статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-УІ, в редакції, чинній на момент переведення позивача на виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці, не передбачено. Таким чином, Управління вважає свої дії щодо розрахунку стажу роботи на посаді судді правомірними, та такими, що ґрунтувалися на нормі закону, а постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 15.03.2017 у справі №419/356/17 такою, що винесена з порушеннями норм матеріального права.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Спершу слід зазначати, що ухвалою Донецького апеляційного адміністративно суду від 25 квітня 2017 року допущено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача з Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області на Старобільське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Щодо суті спору.

Наказом Новоайдарського районного суду Луганської області від 21 вересня 2016 року ОСОБА_2 відраховано зі штату Новоайдарського районного суду (а.с.21).

Відповідно до протоколу №123623 від 27 вересня 2016 року «Про призначення пенсії» Управлінням позивачу призначено довічне грошове утримання у розмірі 86 % від заробітної плати судді з 22 вересня 2016 року (а.с.23).

Як зазначив місцевий суд, відповідно до трудової книжки, стаж роботи позивача як судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, складає - 43 роки 06 місяців (з них стаж роботи безпосередньо суддею - 23 роки 09 місяців) (а.с.8-10).

Згідно копії розрахунку стажу роботи судді Добривечіра Л.Д., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розрахованого Новоайдарським районним судом Луганської області, до такого стажу увійшла служба в Збройних силах з 03.11.1972 по 29.11.1974 (2 р. 27 днів), робота на посаді міліціонера Відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 14.04.1975 по 14.02.1977 (1 р. 10 міс. 01 день), на посаді дільничного інспектора міліції Новоайдарського РВВС УВС Ворошиловградської області з 15.02.1977 по 09.10.1980 (03 р. 07 міс. 25 днів), на посаді слідчого Відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 10.10.1980 по 22.02.1984 (03 р. 04 міс. 13 днів), на посаді старшого слідчого Відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 23.02.1984 по 24.05.1990 (06 р. 03 міс. 02 дні), на посаді заступника начальника відділу, начальника слідчого відділення Відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому Луганської області з 25.05.1990 по 06.09.1993 (03 р. 03 міс. 13 днів), на посаді судді Новоайдарського районного суду Луганської області з 13.09.1993 по 21.09.2016 (23 р. 09 днів) (а.с.22).

Відповідно до копії протоколу №123623 від 27 вересня 2016 року, ОСОБА_2 призначено довічне утримання з врахуванням стажу судді 23 роки 10 днів, страхового стажу з 01.07.2000 - 16 років 02 місяці 21 день, загального стажу (повного) - 44 роки 07 місяців 13 днів. Розрахунок утримання був здійснений та нарахований щомісячно в сумі 22446,00 грн. виходячи з 86 % від заробітку.

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 20.09.2016 за № 1746/16 вих., наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області, заробітна плата ОСОБА_2, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці становила 26100,00 грн. Довідка видана на підставі особового рахунку судді, працюючого на відповідній посаді за серпень 2016 року.

У частині першій статті 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів станом на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача у відставку були урегульовані Законом №2453-VІ у відповідній редакції.

Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 48 Закону №2453-VІ, згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

У зв'язку з набуттям чинності Закону №2453-VІ змінено порядок оплати праці працюючим суддям, яким виплачується суддівська винагорода.

Статтею 129 Закону №2453-VІ визначено вид, склад, розмір суддівської винагороди, яка складається з грошового утримання, яке включає в себе посадовий оклад та доплати за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів.

Як зазначив Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

В рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 Конституційний Суд України вирішив визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VIII);

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 911-VIII);

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення" Закону 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону №2453-VІ.

Положення Закону № 2453-VI у редакціях Закону № 213-VIII, Закону № 911-VIII та положення Закону № 213-VIII, визнані неконституційними згідно із вищенаведеним рішенням, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також, Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону № 2453-VI до внесення змін Законом № 213-VIII, тобто у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі - Закон № 192-VIII), а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання";

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону № 2453-VI у редакціях Закону № 213-VIII, Закону України № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку";

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «;Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

За таких обставин і визначених відповідно до них правовідносин, колегія суддів вважає, що відповідач, вирішуючи заяву щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 %, неправомірно не взяв до уваги законодавство, що діяло на час призначення позивача суддею, зокрема, положення постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», що призвело до прийняття ним незаконного рішення.

Стосовно посилання позивача щодо не зарахування Управлінням стажу служби в армії з 03.11.1972 по 29.11.1974, що становить 2 роки 27 днів; роботи на посаді міліціонера відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 14.04.1975 по 14.02.1977, що становить 1 рік 10 місяців 01 день; на посаді дільничного інспектора міліції Новоайдарського РВВС УВС з 15.02.1977 по 09.10.1980, що становить 3 роки 7 місяців 25 днів; на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 10.10.1980 по 22.02.1984, що становить 3 роки 4 місяці 13 днів; на посаді старшого слідчого відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 23.02.1984 по 24.05.1990, що становить 6 років 3 місяці 2 дні; на посаді заступника начальника відділу, начальника слідчого відділення відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 25.05.1990 по 06.09.1993, що становить 3 роки 3 місяці 13 днів, при призначенні щомісячного довічного грошового утримання, суд зазначає наступне.

Статус судді позивач отримав 13.09.1993.

В той час діяв Закон України від 15.12.1992 № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із п. 11 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, роботу на посадах прокурорів і слідчих.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 192-VIII, не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку.

Відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Отже судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання, із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають, та відповідно позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді із урахуванням його стажу роботи.

Таким чином, з огляду на зазначене, до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати період служби в Збройних силах з 03.11.1972 по 29.11.1974 (2 р. 27 днів), на посаді слідчого Відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 10.10.1980 по 22.02.1984 (03 р. 04 міс. 13 днів), на посаді старшого слідчого Відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 23.02.1984 по 24.05.1990 (06 р. 03 міс. 02 дні), на посаді заступника начальника відділу, начальника слідчого відділення Відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому Луганської області з 25.05.1990 по 06.09.1993 (03 р. 03 міс. 13 днів), на посаді судді Новоайдарського районного суду Луганської області з 13.09.1993 по 21.09.2016 (23 р. 09 днів), що дає право на призначення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, окрім роботи на посаді судді безпосередньо (23 р. 09 днів), до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, відповідно до приписів частини четвертої статті 43 Закону 2862-ХІІ можливо зарахувати лише періоди його роботи на посадах слідчих (14 р. 11 місяців 25 днів). Таким чином, його загальний стаж для вказаних цілей складе 38 років 4 дні.

Суд першої інстанції допустився помилки, зарахувавши до цього стажу роботу на посаді міліціонера Відділу внутрішніх справ Новоайдарського райвиконкому з 14.04.1975 по 14.02.1977 (1 р. 10 міс. 01 день), на посаді дільничного інспектора міліції Новоайдарського РВВС УВС Ворошиловградської області з 15.02.1977 по 09.10.1980 (03 р. 07 міс. 25 днів), оскільки ч.4 ст. 43 Закону 2862-ХІІ (як і іншими нормативно-правовими актами) такого не передбачено.

Помилковим є застосування до спірних правовідносин приписів ч.6 ст. 44 Закону 2862-ХІІ, оскільки ними врегульовано можливість включення цього періоду до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, а не до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання (окремо врегульовано ч.4 ст. 43 Закону 2862-ХІІ).

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо визнання дій Управління протиправними та зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції згідно статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області - залишити частково.

Постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 15 березня 2017 року у справі № 419/356/17 за позовом ОСОБА_2 до Старобільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини Постанови Новоайдарського районного суду Луганської області від 15 березня 2017 року у справі № 419/356/17, викладеної в редакції ухвали Новоайдарського районного суду Луганської області від 23 березня 2017 року, слова і цифри «43 роки 06 місяців» замінити на «38 років 4 дні».

В іншій частині постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 15 березня 2017 року у справі № 419/356/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: Г.М.Міронова

О.О.Чебанов