Справа № 823/467/17
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року справа № 823/467/17

11 год. 30 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 подала позов, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, оформлене листом № 2907/6-17 від 13.03.2017 року про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га в адміністративних межах Замятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га в адміністративних межах Замятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства та прийняти одне із відповідних рішень, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що на підставі статей 118, 121 Земельного кодексу України позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в адмінмежах Замятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

Листом від 13.03.2017 № 2907/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повідомило позивача, що позитивне вирішення питання, зазначеного в заяві, не є можливим, оскільки Замятницька сільська рада заперечує у наданні гр. ОСОБА_1 погодження на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (лист від 14.02.2017 № 25/02-25).

Позивач вважає, що рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність прийнято не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, визначений законом, оскільки згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

В судовому засіданні 12 квітня 2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений по дату, час і місце судового розгляду, свого представника в судове засідання не направив, заява про розгляд справи без участі представника в матеріалах справи відсутня.

12 квітня 2017 року на підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Суд встановив, що 06 лютого 2017 року позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою (вхідний номер № 1199/0/5-17-СГ від 06.02.2017) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Замятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області.

Листом від 13.03.2017 № 2907/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повідомило позивача, що відповідно до п. 2.1 рішення колегії Державного агентства земельних ресурсів України від 14.10.2014 № 2/1 Про обовязкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності Головними управліннями Держземагентства в областях надсилаються органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Відповідно до листа Замятницької сільської ради від 14.02.2017 № 25/02-25 сільська рада вважає за необхідне відмовити гр. ОСОБА_1 в наданні погодження на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Враховуючи вищевикладене, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області вважає, що позитивне вирішення зазначеного в заяві питання не є можливим.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України 28 червня 1996 року, Земельним кодексом України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1, частини 2, пункту а частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом положень пункту б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частина 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із наведених вище норм Земельного кодексу України слідує, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Щодо посилання відповідача на рішення колегії Держземагентства України № 2/1 від 14.10.2014, яке введено в дію наказом Держземагентства України № 328 від 15.10.2014, суд зазначає наступне.

В силу положень пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обовязки громадянина.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Отже, нормами Конституції України визначено, що виключно законами встановлюються права людини і громадянина. Відповідно, обмеження прав, які визначені законом, не можуть встановлюватись підзаконним нормативно-правовим актом.

Суд звертає увагу, що законом передбачені чіткі межі повноважень державних органів під час проходження процедури оформлення у власність земельної ділянки.

В той же час, відповідно до пунктів 2.1, 2.3 рішення колегії Держземагентства України Про обовязкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності № 2/1 від 14.10.2014, яке введено в дію наказом Держземагентства України № 328 від 15.10.2014, під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них.

У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що підзаконним нормативно-правовим актом, а саме: рішенням колегії Держземагентства України № 2/1 від 14.10.2014, яке введено в дію наказом Держземагентства України № 328 від 15.10.2014, обмежено існуючі права громадян на одержання у власність земельних ділянок, а також надано органам державної влади та місцевого самоврядування повноваження, які не передбачені Земельним кодексом України.

Більш того, у відповідності до вимог пункту 1 Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493/92 Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Пунктом 3 наведеного Указу Президента України визначено, що нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Згідно із пунктом 3 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 731 від 28 грудня 1992 року, на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це субєктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами Для службового користування, Особливої важливості, Цілком таємно, Таємно та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Всупереч наведених вимог Указу Президента України та постанови Кабінету Міністрів України, наказ Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 не зареєстрований у встановленому порядку, хоча передбачає обмеження існуючих прав громадян у вигляді ускладнення процедури отримання у власність земельної ділянки.

За таких обставин, наказ Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 не поширює свою дію на спірні правовідносини.

Слід наголосити також, що пунктом 2.4 рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 № 2/1 визначено, що у разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, Головні управління Держземагентства в областях мають забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.

Суд звернув увагу, що в матеріалах адміністративної справи відсутній лист Знам?ятницької сільської ради від 14.02.2017 № 25/02-25 про заперечення у наданні гр. ОСОБА_1 погодження на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Відсутність вказаного листа позбавляє суд можливості надати оцінку вмотивованості заперечень ради та їх відповідності положенням ч.7 ст. 118 ЗК України.

Конституцією України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі субєкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина друга статті 14).

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, заважаючи, що позивач подав усі необхідні документи для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки, то Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області безпідставно відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області неправомірного рішення, яке викладене в листі за № 2907/6-17 від 13.03.2017, про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в адміністративних межах Зам?ятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, суд вважає, що порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га в адміністративних межах Зам?ятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства та прийняти одне із відповідних рішень, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, оформлене листом № 2907/6-17 від 13.03.2017, про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га в адміністративних межах Зам?ятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га в адміністративних межах Замятницької сільської ради Чигиринського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства та прийняти одне із відповідних рішень, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк