Справа № 814/1880/16
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1880/16

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.,

Лукянук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2016р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального відділу Державної виконавчої служби м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області (далі Центрального ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області), в якому просив:

- визнати протиправними дії державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Кукоари К.Ю. щодо винесення постанови за №51467355 від 22.06.2016р. про відкриття виконавчого провадження;

- скасувати постанову за №51467355 від 22.06.2016р. про відкриття виконавчого провадження;

- визнати протиправними дії державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Кукоари К.Ю. щодо винесення постанови за №51467355 від 29.08.2016р. про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні;

- скасувати постанову за №51467355 від 29.08.2016р. про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що на підставі вимоги ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області за №Ф-1199-25У від 7.04.2016р. про сплату недоїмки та штрафу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державним виконавцем постановою відкрито виконавче провадження за №51467355 від 22.06.2016р. Позивач зазначив, що вказані дії державного виконавця протиправні, оскільки вимога ДПІ передбачає сплату не лише недоїмки, а також і штрафу. Крім того, позивач вважає, що у державного виконавця відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження, оскільки вимога ДПІ не є виконавчим документом, що додатково свідчить про необґрунтованість винесення відповідачем оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Посилаючись на зазначені обставини просив позов задовольнити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2016р. - в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.197КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про стягнення виконавчого збору діяв на підставі та в межах норм діючого законодавства.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні у Центральному ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області перебувало зведене виконавче провадження за №52083227 з примусового виконання, а саме:

- вимоги ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області за №Ф-1199-25У від 7.04.2016р. про стягнення з ОСОБА_2 на корить ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва заборгованості у розмірі 33616,45грн. (ВП №51467355);

- вимоги ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області за №Ф-1199-25У від 10.05.2016р. про стягнення з ОСОБА_2 на корить ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва заборгованості у розмірі 909,48грн. (ВП №51713994).

17.06.2016р. до відповідача від стягувача надійшла заява про примусове виконання вимоги ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області за №Ф-1199-25У від 7.04.2016р. про стягнення з ОСОБА_2 на корить ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва заборгованості у розмірі 33616,45грн..

На підставі вимоги ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області за №Ф-1199-25У від 7.04.2016р. державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження за №51467355 від 22.06.2016р. про сплату недоїмки та штрафу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та було зобов'язано боржника виконати добровільно вимогу у 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У зв'язку із невиконанням вищевказаної постанови державний виконавець прийняв постанову від 29.08.2016р. про стягнення з боржника-позивача виконавчий збір в сумі 3361грн..

Позивач вважає, що відповідач прийняв оскаржувані постанови не в межах своїх повноважень, не у спосіб та порядок, який визначений чинним законодавство, у зв'язку з чим і звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість постанов державного виконавця, з урахуванням підстав, за якими позивач просить їх скасувати, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає ЗУ «Про виконавче провадження» (чинним на час виникнення спірних правовідносин).

Статтями 1,2 ЗУ «Про виконавче провадження» за №606-XIV від 21.04.1999р. (далі - Закон) (в редакції чинній на час винесення оскаржуваних постанов) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, яке покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону.

Згідно ст.17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Як встановлено ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч.1 ст.25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Аналізуючи зазначені норми, судова колегія приходить до висновку, що державний виконавець у разі отримання виконавчого документа, що відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідач протиправно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ, поданий для примусового виконання, передбачає сплату не лише недоїмки, а також і штрафу. Тому, відповідно така вимога ДПІ не є виконавчим документом.

Стосовно вказаного, судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі ст.25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами ПФ з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом 10 календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Пунктом 5 розділу VI. Порядку стягнення заборгованості з платників. Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що протягом десяти календарних днів з дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов'язаний сплатити зазначені у вимозі суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком фіскального органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з фіскальним органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з фіскальним органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного фіскального органу або оскаржити вимогу до фіскального органу вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з фіскальним органом, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену в результаті оскарження суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення фіскального органу або суду), фіскальний орган протягом десяти робочих днів надсилає в порядку, встановленому Законом, до органу державної виконавчої служби вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, сума заборгованості (недоїмка) визначена у вимозі ДПІ за №Ф-1199-25У від 7.04.2016р. позивачем в добровільному порядку не сплачена.

Доказів на підтвердження скасування зазначеної вимоги позивачем до суду першої та апеляційної інстанцій не надано, а отже вона є узгодженою.

Таким чином, судова колегія вважає, що відповідно вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску з нарахованою пенею та штрафом є виконавчим документом та підлягає виконанню державною виконавчою службою, державний виконавець правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, судова колегія зазначає, що при відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вимоги ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області за №Ф-1199-25У від 7.04.2016р. у державного виконавця були наявні всі правові підстави.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи наведені положення Закону судова колегія зазначає, що обов'язковою передумовою стягнення виконавчого збору є невиконання боржником рішення майнового характеру саме у строк, встановлений частиною другою ст.25 цього Закону, тобто, у семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зокрема, Постановою Пленуму ВАС України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» за №3 від 13.12.2010р. зазначено, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Таким чином, виконавчий збір - це вид майнової відповідальності боржника, який не виконав без поважних причин у строк, встановлений державним виконавцем для добровільного виконання вимог виконавчого документа.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2, оскільки відповідач при винесенні оскаржуваних постанов діяв на підставі, у межах повноважень та згідно чинного законодавства України, а тому не порушив права та законні інтереси позивача.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.196, 198, 200, 206,254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2016р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лукянчук