Справа № 521/3036/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 521/3036/17

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції: Плавич І.В.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Макогон С.А.,

за участю перекладача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 28 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби до громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 про продовження строку затримання,-

В С Т А Н О В И Л А :

24 лютого 2017 року Одеський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом, в якому просив продовжити строк затримання громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який поміщений до Чернігівського пункту перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, на строк 03 місяці до 04.06.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Малиновського районного суду міста ОСОБА_2 від 06.09.2016 року по справі №521/15206/16-а ухвалено примусово видворити громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України, із утриманням особи в Чернігівському пункті перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, на строк не більше як 6 місяців, до 04.03.2017 року. У звязку із відсутністю необхідних відомостей з країни громадянської належності та співпраці з боку відповідача видворення особи було унеможливлене, в звязку з чим закінчився термін тримання відповідача в тимчасовому пункті пропуску.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 28 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

04 вересня 2016 року о 01:55 год., в міжнародному пункті пропуску через державний кордон для повітряного сполучення «Одеса» під час прикордонного контролю осіб авіарейсу №AUI-719 сполученням «Одеса-Стамбул» прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено особу, яка представилась та надала для прикордонного контролю національний закордонний паспорт громадянина ОСОБА_7 серії Т №810901, виданий 10.02.2011 року на імя Nazhatov Manzaldin (ОСОБА_8), 20.03.1987р.н. Під час поглибленої перевірки даного паспортного документу було встановлено ознаки часткової підробки, а саме: заміна фотокартки власника паспортного документу, тобто даний громадянин з метою незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України надав документ, що містить недостовірні дані про особу. В подальшому даний громадянин представився як громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Своїми діями позивач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 та ст. 204-1 ч.1 КУпАП.

Постановою Малиновського районного суду міста ОСОБА_2 від 06.09.2016 року по справі №521/15206/16-а ухвалено примусово видворити громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 за межі території України, із утриманням особи в Чернігівському пункті перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, на строк не більше як 6 місяців, до 04.03.2017 року.

Одеським прикордонним загоном направлено запити до Посольства ОСОБА_5 та Представництва МЗС України в місті ОСОБА_2 від 04.09.2016 року №48, від 26.01.2017 року №27/770, проте на теперішній час відповіді немає, а також відсутня співпраця з боку відповідача. Відповідно до листів Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України від 05.10.2016 року №09-02/845 та від 28.10.2016 року №09-02/907, управлінням ДМС України у Чернігівській області видану відповідачу довідку про звернення за захистом з терміном дії з 04.10.2016 року до 04.11.2016 року, яку продовжено до 25.04.2017 року.

Таким чином, відсутність співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації та звернення із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, а також неодержання інформації з країни громадянської належності або країни походження чи документів, необхідних для ідентифікації особи є умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача щодо продовження строку затримання громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перебуває у Чернігівському пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

Згідно з пунктом 6 Типового Положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункті тимчасового перебування здійснюється адміністрацією такого пункту на підставі рішення територіального органу ДМС або органу охорони державного кордону згідно з актом, складеним пунктом тимчасового перебування та органом, який доставив іноземців та осіб без громадянства до пункту.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно п.1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, адміністрацією Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

Згідно п.5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства утримуються в пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду про їх примусове видворення за межі України, але не більш як 12 місяців.

Згідно з п.12 р.ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов'язковим забезпеченням примусового видворення з України.

З метою удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства та урегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції, КАС України доповнено ст.183-7 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства».

Положеннями статті 183-7 КАС України встановлено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутність співпраці з боку відповідача, а також відсутність інформації з країни громадянської належності або країни походження чи документів, необхідних для ідентифікації особи, унеможливлює його примусове видворення за межі України, відповідно до рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06.09.2016 року по справі № 521/15206/16-а, а тому продовження його строку затримання є обґрунтованим.

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «ОСОБА_1 проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції»(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п'ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутність співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації та звернення із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, а також неодержання інформації з країни громадської належності або країни походження відповідача чи отримання документів для ідентифікації особи є підставами для продовження строку затримання відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України та відсутність документа, що посвідчує його особу, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо продовження строку затримання відповідача.

Приймаючи рішення, судова колегія також враховує, що ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року залишено без змін постанову Малиновського районного суду міста ОСОБА_2 від 06.09.2016 року по справі №521/15206/16-а, якою ухвалено примусово видворити громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 за межі території України, із утриманням особи в Чернігівському пункті перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 183-7, 195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян