Справа № 821/79/16
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/79/16

Категорія: 5 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - Кравця О.О.
судді -Домусчі С.Д.
судді - за участю секретаряКоваля М.П. Левицької З.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Капітану порту Херсонської філії "Адміністрація морський порт України", Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті за участю третіх осіб: товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "ВІК", ОСОБА_5 ,ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до капітана порту Херсонської філії "Адміністрація морський порт України", Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, та після уточнення позовних вимог просив зобов'язати Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті та Державну службу з безпеки на транспорті скасувати реєстрацію судна "Заправщик-7" з ТОВ "Фірма "ВІК" на ОСОБА_5, яка була здійснена на підставі ухвали Комсомольського районного суду м.Херсона по справі № 667/1617/15-ц, в Державному судновому реєстрі України, зобов'язати Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті та Державну службу з безпеки на транспорті скасувати реєстрацію судна "Александр Житник" з ТОВ "Фірма "ВІК" на ОСОБА_7, яка була здійснена на підставі ухвали Комсомольського районного суду м.Херсона по справі № 667/1615/15-ц, в Державному судновому реєстрі України, припинити запис про реєстрацію судна "Александр Житник" на ОСОБА_7 в Державному судновому реєстрі України на підставі ухвали Комсомольського районного суду м.Херсона по справі № 667/1615/15-ц, припинити запис про реєстрацію судна "Заправщик-7" на ОСОБА_5 в Державному судновому реєстрі України на підставі ухвали Комсомольського районного суду м.Херсона по справі № 667/1617/15-ц, зобов'язати Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті та Державну службу з безпеки на транспорті виключити судна "Александр Житник" та "Заправщик-7" з Державного суднового реєстру України, які зареєстровані на ОСОБА_7 та ОСОБА_5, зобов'язати Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті та Державну службу з безпеки на транспорті зареєструвати т/х "Александр Житник" та т/х "Заправщик-7" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВІК", заборонити капітану порту Херсонської філії "Адміністрація морських портів України" видавати свідоцтво про право плавання під Державним прапором України (судновий патент) і свідоцтво про право власності на судно "Заправщик-7" - ОСОБА_5 та на судно "Александр Житник" - ОСОБА_7.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 року в якості співвідповідача по справі було залучено Державну службу з безпеки на транспорті.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 року позов задоволено частково: скасовано в Державному судновому реєстрі України запис № 668 від 01.09.2015 р. про реєстрацію судна "Заправщик-7" за ОСОБА_5.

У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною постановою ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, просив її скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом ,ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді ,до підсудності якого вона віднесена.

Судом першої інстанції було встановлено, що ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 23.03.2015 р. по справі № 667/1617/15-ц визнано мирову угоду від 04.03.2015 р. між стягувачем ОСОБА_5 та боржником ТОВ "Фірма "ВІК", згідно якої ТОВ "Фірма "ВІК" в рахунок погашення заборгованості передає у власність ОСОБА_5, серед іншого, теплохід "Заправщик-7". Відповідно до резолютивної частини ухвали, ухвала суду про визнання мирової угоди є підставою для реєстрації за ОСОБА_5 права власності, в тому числі і на теплохід "Заправщик-7".

На підставі заяви ТОВ "Фірма "ВІК" та листа-погодження заступника голови Укрморрічінспекції від 04.06.2015 р. № 2109-03/05.2/45-156 (підстава - ухвала Комсомольського районного суду м.Херсона від 23.03.2015 р. про визнання мирової угоди) капітан порту Херсонської філії "Адміністрація морський порт України" судно "Заправщик-7" 12.06.2015 р. було виключено постійно з Державного суднового реєстру України.

В подальшому ОСОБА_5 06.07.2015 р. було подано заяву для реєстрації судна "Заправщик-7" у Державному судновому реєстрі України, разом з якою подано ухвалу Комсомольського районного суду м.Херсона від 23.03.2015 р. як документа, що підтверджує право власності на судно, анкету Державного суднового реєстру України, довідку від 12.06.2015 р. № 26-08-45/329-1 про виключення судна "Заправщик-7" з обліку в Державному судновому реєстрі України, акт № 104-1-06904-15 технічного нагляду судна для здійснення його державної реєстрації від 14.07.2015 р., класифікаційне свідоцтво № 104-1-01240-14, довідку про те, що судно "Заправщик-7" не перебуває у заставі та під арештом, витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, фото судна "Заправщик-7", копію паспорта та ідентифікаційного коду, платіжних документів щодо сплати збору за адміністративні послуги.

На підставі даних документів та листа-погодження голови комісії з реорганізації Укрморрічінспекції від 26.08.2015 р. № 3039-01/05.2/45-15 капітаном порту Херсонської філії "Адміністрація морський порт України" в Державному судновому реєстрі України 01.09.2015 р. здійснено запис № 668 про реєстрацію судна "Заправщик-7" за ОСОБА_5

Підставою для виключення судна "Заправщик-7" з Державного суднового реєстру України 12.06.2015 р. та реєстрації цього судна 01.09.2015 р. за ОСОБА_5 була ухвала Комсомольського районного суду від 23.03.2015 р. по справі № 667/1617/15-ц про затвердження мирової угоди між ОСОБА_5 та ТОВ "Фірма "ВІК".

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 07.07.2015 р., яку залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.09.2015 р., ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 23.03.2015 р. скасовано.

Таким чином було скасовано підставу для виключення судна "Заправщик-7" з Державного суднового реєстру України 12.06.2015 р. та реєстрації цього судна 01.09.2015 р. за ОСОБА_5

З наданих представником позивача документів щодо листування з капітаном порту Херсонської філії "Адміністрація морський порт України", Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті слідує, що капітан порту Херсонської філії "Адміністрація морський порт України" та Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті було повідомлено про скасування ухвали Комсомольського районного суду м.Херсона вже після того, як відбулася реєстрація судна "Заправщик-7" за ОСОБА_5, а саме у вересні 2015 року.

Державна інспекція України з безпеки на морському та річковому транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України.

Пунктом 36 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті передбачено, що Укрморрічінспекція відповідно до покладених на неї завдань реєструє судна в Державному судновому реєстрі України з видачею свідоцтва на право плавання під Державним Прапором України (судновий патент) та реєструє судна в Судновій книзі України з видачею суднового білета і видає свідоцтва про виключення відповідних суден із Державного суднового реєстру України Суднової книги України (крім риболовних суден) у порядку, визначеному законодавством.

Згідно вимог ч. 1 ст. 26 та ч. 1 ст. 27 КТМ України українські судна, технічний нагляд за якими здійснюють класифікаційні товариства, підлягають реєстрації у Державному судновому реєстрі України. Українські судна, що не підлягають реєстрації у Державному судновому реєстрі України, реєструються у Судновій книзі України. Судно може бути зареєстровано у Державному судновому реєстрі України або Судновій книзі України тільки в одному морському порту України.

Реєстрація судна в Україні здійснюється відповідно до Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.97 р. N 1069 та означає внесення відомостей про нього до одного з відповідних реєстраційних документів: Державного суднового реєстру України чи Суднової книги України.

Реєстрація здійснюється на підставі погодженої в Укрморрічінспекції, а для риболовних суден - Держрибагентстві та Укрморрічінспекції письмової заяви судновласника, зразок якої затверджується Мінінфраструктури, що подається до органу державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 28 Кодексу торговельного мореплавства України реєстрація судна у Державному судновому реєстрі України засвідчується свідоцтвом про право плавання під Державним прапором України, а реєстрація у Судновій книзі України - судновим білетом.

В п. 8 Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України закріплено, що з моменту внесення записів про постійну реєстрацію судна до Державного суднового реєстру України або Суднової книги України всі зроблені раніше записи щодо цього судна в суднових реєстрах інших держав Україною не визнаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Порядку ведення Державного суднового реєстру України і Суднової книги України, включення морських торгівельних суден до Державного суднового реєстру України здійснюється виключно капітанами морських портів за погодженням з Укрморрічінспекцією.

Відповідно до п.29 Порядку, у разі виникнення змін, що викликають необхідність виправлення відомостей, внесених до Державного суднового реєстру, орган державної реєстрації , що видав реєстраційні документи, на підставі письмового погодження Урморрічінспекції, а для риболовних суден Держрибагенству та Укрморрічінспекції видає нові документи та вносить відповідні зміни до Державного суднового реєстру України, при цьому документ, що підлягає заміні, здається органу державної реєстрації.

П. 47 та п. 48 Порядку встановлено, що виключення судна з Державного суднового реєстру України чи Суднової книги України здійснюється шляхом припинення записів про його реєстрацію і вилучення суднових реєстраційних документі здійснюється у разі зміни зареєстрованого власника судна, судновласника або фрахтувальника за бербоут - чартером.

Приписами п.49 Порядку № 1069 передбачено, що підставою для постійного виключення судна є письмова заява, яку судновласник чи фрахтувальник зареєстрованого судна подає до відповідного органу державної реєстрації суден, яким воно було зареєстроване. Заява подається за довільною формою із зазначенням причини, яка викликає необхідність виключення судна з Державного суднового реєстру України чи Суднової книги України. При цьому до заяви додаються суднові реєстраційні документи, передбачені пунктами 25 і 42 цього Порядку, документи, що підтверджують наявність або відсутність заставних зобов'язань, та документ, що підтверджує сплату встановлених зборів.

Пунктом 57 Порядку № 1069 встановлено, що загальний облік суден, зареєстрованих у Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України, визначення строку реєстрації (з урахуванням періоду, зазначеного у суднових документах щодо придатності судна до плавання), а також скасування записів про реєстрацію суден, у тому числі риболовних, які зареєстровані з порушенням встановленого порядку державної реєстрації суден, здійснюється безпосередньо Укрморрічінспекцією.

Відповідно до п.4 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2014 р. №300, Укрморрічінспекції відповідно до покладених на неї завдань веде журнал обліку суден (крім риболовних суден), зареєстрованих у Державному судновому реєстрі України і Судновій книзі України, розміщує відповідні дані на власному офіційному веб-сайті; здійснює реєстрацію суден у Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України, видає відповідно до законодавства свідоцтво про право плавання під Державним прапором України (судновий патент), судновий білет, свідоцтва про виключення відповідних суден із зазначених Реєстру та Суднової книги (крім риболовних суден), інші суднові документи.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), яке набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Легітимною метою вважається національна та громадська безпека,запобігання злочинам або заворушенням ,забезпечення економічного добробуту ,захист здоров'я і моралі, прав і свобод інших осіб,захист репутації,запобігання розголошення конфедеційної інформації ,підтримка авторитету та безсторонності суду ,контроль за користування майном відповідно до суспільних інтересів,забезпечення сплати податків ,чи інших зборів або штрафів.

Згідно п.71. Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04 ,принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. the Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. the Czech Republic), п. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

Згідно п.47,49 Рішення ЄСПЛ у справі «"Україна-Тюмень" проти України» (Ukraine-Tyumen v. Ukraine) від 22 листопада 2007 року, заява 22603/02, стаття 1 Першого протоколу ( 994_535 ) містить три чітких норми: "перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.... Ці норми не є окремими, а є пов'язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі" (див., наприклад, рішення у справі "Ян та інші проти Німеччини" (Jahn and Others v. Germany), NN 46720/99, 72203/01 та 72552/01, параграф 78, ECHR 2005-...).

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ) полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом всіх статей Конвенції ( 995_004 ) (див. рішення у справах "Амюр проти Франції" (Amuur v. France) від 25 червня 1996, Reports of Judgments and Decisions 1996-III, pp. 850-51, параграф 50; "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece), N 25701/94, параграф 79, ECHR 2000-XII; та "Малама проти Греції" (Malama v. Greece), N 43622/98, параграф 43, ECHR 2001-II).

Згідно до ст. 54 Закону України від 19.09.1991, № 1576-XII «Про господарські товариства», при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 вийшов зі складу учасників ТОВ фірма «ВІК» згідно нотаріально посвідченої заяви від 18.12.2012 року. Товариство не надавало свою згоду на повернення вкладу в натуральній формі (майном). ОСОБА_6 звернувся до господарського суду Херсонської області із позовом до ТОВ фірма «ВІК» (справа № 923/1453/14) про стягнення вартості частини майна товариства пропорційно внеску в статутному капіталі товариства зазначивши ціну позову 633 800 гривень, тобто просить стягнути грошові кошти.

Предметом спору в господарській справі за позовом ОСОБА_6 є не майно підприємства, а стягнення грошових коштів з ТОВ фірма «ВІК» в якості компенсації його частки у зв'язку з виходом зі складу засновників.

На цей час, провадження у справі зупинено ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.10.2016 року .

Під час апеляційного провадження представник позивача визнав факт, що ОСОБА_6 на цей час не є засновником ТОВ фірма «ВІК» , не оскаржував факт державної реєстрації відповідних змін до установчих документів ТОВ фірма «ВІК», та має до ТОВ фірма «ВІК» тільки матеріальні претензії щодо відшкодування вартості його долі у майні товариства .

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 53 Рішення ЄСПЛ по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03); при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими

Згідно із п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Апеляційний суд в межах вимог апеляційної скарги, із врахуванням Практики Європейського Суду з прав людини, вважає, що запис в Державному судновому реєстрі України № 668 від 01.09.2015 р. про реєстрацію судна "Заправщик-7" за ОСОБА_5 на момент розгляду справи є помилковим та не відповідає дійсному стану речей після скасування ухвали Комсомольського районного суду м.Херсона від 23.03.2015 р. по справі № 667/1617/15-ц та може вважатись порушенням вимог статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав та основоположних свобод людини , так як порушує принцип мирного володіння майном ТОВ "Фірма "ВІК", втручання у право власності здійснено не на підставі закону, не забезпечує «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи , крім того ,ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються , але погоджується із доводами апелянта ,що у задоволенні позову слід відмовити , так як вказані правовідносини не можуть вважатись порушенням прав за законних інтересів позивача , який на момент розгляду справи не є засновником або уповноваженим представником ТОВ "Фірма "ВІК", а реєстрація за ОСОБА_5 теплоходу «Заправщик-7», жодним чином не впливає, а ні на права та законні інтереси ОСОБА_6 , а ні на розгляд господарської справи № 923/1453/14 за позовом ОСОБА_6 до ТОВ фірма «ВІК» (справа) про стягнення вартості частини майна товариства пропорційно внеску в статутному капіталі товариства зазначивши ціну позову 633 800 гривень.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Згідно п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, у зв'язку із невідповідністю висновків суду 1-ої інстанції обставинам справи, порушенню ним норм процесуального права,що призвели до невірного вирішення справи ,суд апеляційної інстанції доходить до висновку про необхідність скасувати постанову суду 1-ої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, ст.198, ст.202, ст. 207, ст.210, ст.211, ст.212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 р. - скасувати

Прийняти нову постанову:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя-доповідач Кравець О.О.

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.