Справа № 826/7700/15
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м. Київ К/800/40322/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Стрелець Т.Г.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські телекомунікаційні мережі" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські телекомунікаційні мережі" до Київської міської ради, третя особа - Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення в частині,

ВСТАНОВИЛА:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські телекомунікаційні мережі» (далі - ТОВ «КТМ») з позовом до Київської міської ради, за участю третьої особи - Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 02.12.2010 року № 284/5096 в частині включення до Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі (додаток № 10, таблиця № 6 «Житлове господарство»).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Рішенням Відповідача «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 02.12.2010 року № 284/5096 затверджено переліки об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1-10 до цього рішення.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначав, що включення оскарженим Рішенням Відповідача до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, які розміщені в Шевченківському районі, є необґрунтованим, незаконним та таким, що порушує його охоронювані законом інтереси, внаслідок чого він зазнав матеріальних збитків.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою ст. 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» від 15.01.1999 року №401-XIV (надалі - Закон №401-XIV), місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Відповідно до частин першої та п'ятої ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини; органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що не може бути задоволено позовні вимоги особи, права, свободи або інтереси якої не порушено у спірних правовідносинах.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 10 квітня 2012 року № 21-1115во10 суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскаржене позивачем Рішення відповідача створює правові наслідки та стосується законних інтересів виключно третіх осіб і тому не могло спричинити порушення прав та законних інтересів позивача у публічно-правовій сфері. Воно не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на його суб'єктивні права та обов'язки, отже само по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов'язки. Зважаючи на це, позивач не є учасником публічно-правових відносин при прийнятті відповідачем такого рішення.

Таким чином, підстав для задоволення позову у цій справі немає.

У касаційній скарзі позивач зазначає, з посиланням на статтю 171 КАС, що він має оскаржити нормативно-правовий акт, який застосовано щодо нього.

Проте, оскаржене у цій справі рішення відповідача є індивідуальним, а не нормативно-правовим актом, тому правила, встановлені статтею 171 КАС до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, як зазначалось, оскаржене рішення не застосовується до позивача, не встановлює для нього прав та обов'язків.

Той факт, що у іншій справі за участю позивача суд послався на рішення відповідача від 02.12.2010 року № 284/5096 не змінює його суті, як такого, що стосується виключно третіх осіб.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські телекомунікаційні мережі" відхилити, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: