Справа № 466/3031/16-а
Суддя: Кавацюк В. І.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/3031/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Кавацюка В.І.

при секретарі Мазур Ю.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС, заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,

у с т а н о в и в :

28 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Як на підставу своїх вимог, з урахуванням поданих в квітні 2016 року на виконання ухвали суду від 29 березня 2016 року уточнень до адміністративного позову, зіслався на наступне.

24 лютого 2016 року старшим інспектором ВМО № 4 м/п «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 на нього, ОСОБА_3, складено протокол № 0574/20910/16 про порушення митних правил за те, що 13 травня 2014 року він ввіз на митну територію України автомобіль марки «Мазда 626», р.н. WGM 53 N6, в митному режимі «транзит», який в подальшому з території України не вивозився та у інший митний режим не поміщений, чим вчинено порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 470 МК України.

18 березня 2016 року постановою Львівської митниці ДФС на підставі зазначеного вище протоколу за перевищення встановленого строку доставки до митного органу вказаного транспортного засобу більше, ніж на десять діб, його, позивача, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст 470 МК України та накладено штраф у розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.

Вказану постанову він вважає безпідставною, необґрунтовано і незаконною, оскільки в неї внесено завідомо неправдиві відомості щодо ввезення ним, ОСОБА_3, на територію України транспортних засобів комерційного призначення в режимі «транзит» та застосування на цій підставі для притягнення його до адміністративної відповідальності положень ч. 3 ст. 470 МК України.

Частиною 3 ст. 470 Митного кодексу України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше, ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Згідно з п.59 ст. 4 Митного кодексу України до транспортних засобів комерційного призначення відноситься будь-який автотранспортний засіб, що використовується в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів.

З аналізу зазначеної вищезазначеної норми вбачається, що законодавством чітко встановлено, що визнання автотранспортного засобу (в т.ч легкового), як транспортного засобу комерційного використання, можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що має підтверджуватись білетно-обліковою документацією (при платному перевезенні осіб) або товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною СMR.

Даний транспортний засіб не використовувався ним в комерційних цілях і відповідач не надав жодних ні товарно-транспортних документів, ні білетно-облікових документів, які б підтверджували комерційне використання цього автомобіля.

Автомобіль належав йому на праві приватної власності, використовувався виключно як транспортний засіб особистого призначення, на якому він, позивач, неодноразово їздив з Польщі в Україну і назад, оскільки в той час офіційно працював на польській фірмі і вказаний автомобіль був зареєстрований там на його імя, що підтверджується відповідним контрактом та правовстановлюючими і реєстраційними документами на автомобіль на території Польщі.

Згідно з п. 60 ст. 4 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби (загальною масою до 3,5 тонни), що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Відповідачем також безпідставно внесено в протокол і постанову завідомо неправдиві відомості про ввезення ним цього легкового автомобіля в режимі «транзит», оскільки транзитом є перевезення вантажів з однієї країни в іншу через проміжну країну.

Відповідно до ст. 90 Митного кодексу України митний режим транзиту - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Він, ОСОБА_3, неодноразово вїжджав на своєму автомобілі з Польщі до Львова і виїжджав у зворотньому напрямку виключно в особистих цілях, а не з зазначеною вище метою транзиту чи будь-якого його використання на території України. Використовуваний ним легковий автомобіль марки «Мазда 626» ніколи не поміщався в митний режим «транзит» і відповідні документи з цього приводу ним не оформлялись, а відтак внесення таких відомостей в протокол і постанову є безпідставним і неправомірним.

При винесенні даної постанови відповідачем не взято до уваги, що невивезення вказаного транспортного засобу відбулось не з його, позивача, вини, а внаслідок протиправних дій третіх осіб, які проти його волі незаконно заволоділи належним йому автомобілем.

Частиною 1 ст. 460 Митного кодексу України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною 3 статті 469, статтею 470, частиною 3 статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Отже, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

З приводу зникнення автомобіля з місця його постійного місця проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 він, ОСОБА_3, звертався в правоохоронні органи, однак у встановлені строки автомобіль знайдений не був, у звязку з чим був знятий з розшуку і на даний час в розшуку не значиться. Вжитими додатковими заходами вдалось зясувати, що автомобіль після незаконного заволодіння ним невстановленими особами був переданий для потреб АТО, що підтверджується відповідними документами, які додаються до позову.

При визначенні йому максимального розміру штрафу за ч.3 ст. 470 МК України відповідачем не було враховано фактичну вартість транспортного засобу, яка складає близько 200 доларів США, а також матеріальний стан та обсяг його доходів, у звязку чим визначена сума штрафу є непомірною для нього і, в разі її сплати, він та його сімя може залишитись без засобів для існування протягом півроку.

Порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 470 МК України, не може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки ст. 467 Митного кодексу України не дає вичерпного переліку триваючих правопорушень, а лише констатує приналежність до таких порушень, у тому числі тих, що передбачені ст. 469, 477 - 485 Митного кодексу України, а тому вважає, що обґрунтованим є розгляд питання щодо накладення стягнення за порушення митних правил, яке передбачене ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, за наявності підстав віднесення його до категорії триваючих (в т.ч. при втраті товарів, недоставлених до митниці у встановлений ст. 95 Митного кодексу України строк тощо) не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення.

Крім того, в письмовому розясненні Міністерства доходів і зборів України за № 1952/6/99-99-24 від 30.04.2013 року вказано, що правопорушення, повязане з перевищенням встановленого статтею 95 Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних та інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, вважається вчиненим на одинадцятий день після настання строку доставки, передбаченого статтею 95 Кодексу. Отже, вказане правопорушення не може вважатися триваючим, оскільки вважається закінченим із настанням конкретної календарної дати.

У відповідності до ч.1 ст. 467 Митного кодексу України адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а в даному випадку з травня місяця 2014 року такий строк минув і він, позивач, не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, навіть якщо б в його діях були б наявні ознаки порушення митних правил.

З огляду на такі обставини, просить скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 в справі про порушення митних правил №0574/20910/16 від 18 березня 2016 року про притягнення його, позивача, до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн. за ч.3 ст. 470 Митного кодексу України та закрити провадження в справі про порушення митних правил.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позов підтримав, зіславшись на викладені в ньому обставини.

Представники Львівської митниці ДФС, яка в ході судового розгляду була залучена до участі в справі в якості співвідповідача, ОСОБА_6О та ОСОБА_7 позов не визнали, покликаючись на доводи, які викладені в долученому до справи письмовому запереченні №995/13-70-10/17 від 17.05.2016 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 466 Митного кодексу України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Додержання органами доходів і зборів вимог закону в разі застосування адміністративних стягнень за порушення митних правил забезпечується здійсненням систематичного контролю з боку органів вищого рівня та їх посадових осіб, правом оскарження постанов у справах про порушення митних правил та іншими заходами, передбаченими законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст. 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Приписами ст. 259 Митного кодексу України передбачено, що постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому КАС України.

Відповідно до ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, 24 лютого 2016 року старшим інспектором ВМО № 4 м/п «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 на позивача ОСОБА_3 було складено протокол № 0574/20910/16 про порушення митних правил за те, що 13 травня 2014 року він ввіз на митну територію України автомобіль марки «Мазда 626», р.н. WGM53N6, в митному режимі «транзит», який в подальшому з території України не вивозився та у інший митний режим не поміщений, чим вчинив порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 470 МК України.

18 березня 2016 року постановою заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 на підставі цього протоколу за перевищення встановленого строку доставки до митного органу вказаного транспортного засобу більше, ніж на десять діб, позивача ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст 470 МК України та накладено штраф у розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.

Частиною 3 ст. 470 Митного кодексу України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше, ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Згідно з п.59 ст. 4 Митного кодексу України до транспортних засобів комерційного призначення відноситься будь-який автотранспортний засіб, що використовується в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів.

З аналізу зазначеної вищезазначеної норми вбачається, що законодавством чітко встановлено, що визнання автотранспортного засобу (в т.ч легкового), як транспортного засобу комерційного використання, можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що має підтверджуватись білетно-обліковою документацією (при платному перевезенні осіб) або товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною СMR.

З пояснень представника ОСОБА_1 випливає, що вищевказаний транспортний засіб не використовувався позивачем ОСОБА_3 в комерційних цілях та зазначений автомобіль належав йому на праві приватної власності, використовувався виключно як транспортний засіб особистого призначення, на якому він, позивач, неодноразово їздив з Польщі в Україну і назад, оскільки в той час офіційно працював на польській фірмі і вказаний автомобіль був зареєстрований там на його імя, що підтверджується відповідним контрактом та правовстановлюючими і реєстраційними документами на автомобіль на території Польщі.

Згідно з п. 60 ст. 4 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби (загальною масою до 3,5 тонни), що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Відповідно до ст. 90 Митного кодексу України митний режим транзиту - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 неодноразово вїжджав на своєму автомобілі з Польщі до Львова і виїжджав у зворотньому напрямку виключно в особистих цілях, а не з зазначеною вище метою транзиту.

При винесенні оскаржуваної постанови відповідачем також не взято до уваги, що невивезення вказаного транспортного засобу відбулось не з його, позивача, вини, а внаслідок протиправних дій третіх осіб, які проти волі позивача незаконно заволоділи належним йому автомобілем.

Частиною 1 ст. 460 Митного кодексу України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною 3 статті 469, статтею 470, частиною 3 статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Отже, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

З приводу зникнення автомобіля з місця його постійного місця проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 він, ОСОБА_3, звертався в правоохоронні органи, однак у встановлені строки автомобіль знайдений не був, у звязку з чим був знятий з розшуку і на даний час в розшуку не значиться. Вжитими додатковими заходами йому вдалось зясувати, що автомобіль після незаконного заволодіння ним невстановленими особами був переданий для потреб АТО, що підтверджується відповідними документами, які додаються до позову.

У відповідності до ч.1 ст. 467 МК України адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, однак в ході судового розгляду справи встановлено, що в даному випадку з травня місяця 2014 року такий строк минув, а тому позивач ОСОБА_3 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 10, 69, 70, 71, 138, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, ст. ст. 4, 90, 93, 95, 200, 381, 467, 470, 494, 498, 500, 526 Митного кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 в справі про порушення митних правил №0574/20910/16 від 18 березня 2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн. (вісім тисяч пятсот гривень) за ч.3 ст. 470 Митного кодексу України та провадження в справі про порушення митних правил закрити.

Постанова може бути повністю або частково оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_8