Справа № 607/8931/16-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 р. №876/4025/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Андрушківа І.Я.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

та її представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017 року у справі за її позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - ОУПФ) в якому просила: визнати протиправними дії ОУПФ щодо відмови у призначенні їй пенсії за вислугу років; зобов'язати відповідача призначити, здійснити нарахування і виплатити з 29.12.2015 позивачу пенсію за вислугу років.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона починаючи з 02.10.1989 по 28.12.2015 працювала на посадах, які відносяться до посад середніх медичних працівників в Комунальній установі Тернопільської обласної ради «Центр здоров'я» ( далі - Центр здоров'я), а тому у відповідності до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) вона має право на призначення їй пенсії за вислугу років. Проте звернувшись до відповідача з відповідною заявою їй було відмовлено у призначенні такої пенсії. Така відмова на думку позивача є незаконною та такою, що порушує її право на призначення пенсії за наявності відповідних для цього підстав.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017 року у справі №607/8931/16-а у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою її позовні вимоги задовольнити. У поданій апеляційній скарзі звертає увагу на те, що відповідно до статуту Центр здоров'я є спеціалізованою лікувально-профілактичною установою, а у відповідності до положень «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909) робота у таких закладах дає право на пенсію за вислугу років незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

ОУПФ в судове засідання не надіслало свого представника, про дату, час і місце розгляду справи було повідомлено належним чином, а тому, апеляційний суд, вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що робота у закладі в якому працювала ОСОБА_1 не може зараховуватися до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров'я, оскільки даний заклад відповідно до Переліку №909 не входить до переліку закладів охорони здоров'я, робота у яких дає право на призначення такої пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 02.10.1989 по 28.12.2015 позивач працювала на посадах інструктора по лікувальній фізкультурі, інструктора методиста по санітарно освітній роботі та інструктора із санітарно-освітньої роботи у Центрі здоров'я (а.с.5-6).

29.12.2015 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) та з урахуванням п.«е» ст.55 Закону №1788-XII.

24.03.2016 рішенням Комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначення пенсії, відповідно до Закону №1058-IV (далі - Комісія), оформленого протоколом №16 відповідач відмовив у призначенні позивачу пенсії за вислугу років. Така відмова була мотивована тим, що згідно з наказом Міністерства охорони здоров'я України від 20.10.2002 №385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я» (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за №892/7180; далі - Перелік №385), Центр здоров'я відноситься до закладів санітарної просвіти. Крім того, Переліком №909 не передбачено зарахування до вислуги років періоду роботи в цих закладах (а.с.4).

Позивач з таким рішенням ОУПФ не погоджується зазначає, що не приведення назви даного закладу у відповідність до Переліку №385 не може бути підставою для обмеження її права на пенсійне забезпечення.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМУ, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015 по 31.03.2016 - не менше 25 років 6 місяців.

У п.2.2. розділу 2 Порядку №385 передбачено, що до закладів санітарної просвіти відноситься Центр здоров'я (Український, республіканський, обласний, міський, районний).

Згідно з розділом 2 Переліку №909 до закладів і установ охорони здоров'я належать: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Право на пенсію за вислугу років у разі роботи у вищезазначених закладах мають особи, які перебували на посадах лікарів та на посадах середніх медичних працівників (незалежно від найменування таких посад).

Враховуючи вищенаведені норми відповідно до яких Центр здоров'я відноситься до закладів санітарної просвіти та не передбачений у Переліку №909, яким затверджено типи закладів, робота у яких дає право на пенсію за вислугу років, то висновки суду першої інстанції щодо безпідставності задоволення позовних вимог є правильними.

Посилання ж апелянта на те, що у 2014 році при її первинному зверненні до відповідача за призначенням пенсії за вислугу років, останній не заперечував та підтвердив право ОСОБА_1 на таку пенсію, що підтверджується протоколом Комісії від 05.03.2015 №18 (а.с.99-100), який був поданий позивачем в судовому засіданні, не можуть братися апеляційним судом до уваги, оскільки такий протокол не є предметом розгляду по даній справі та стосується різних періодів звернення за призначенням пенсії. Більше того, цим протокол також було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років. Крім того, і на це вказала сама апелянт, така відмова нею не оскаржувалась.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 24 квітня 2017 року.