Справа № 723/1422/16-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 723/1422/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Яківчик І.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

25 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

секретар судового засідання: Гіюк Д.М.

за участі:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представників відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Сторожинецької районної ради Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Сторожинецького районного суду Чернівецької області із позовом до Сторожинецької районної ради Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді.

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представники відповідача заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно трудової книжки серії АА №331568 ОСОБА_2 з 01.07.2014 року призначена на посаду керуючого справами Сторожинецької районної ради за результатами конкурсу та працювала на вказаній посаді до 21.04.2016 року.

Розпорядженням Голови Сторожинецької районної ради, Чернівецької області від 21.04.2016 року № 29-к ОСОБА_2 звільнено з посади керуючого справами районної ради з 21 квітня 2016 року у зв'язку зі скороченням штату відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що її звільнено незаконно внаслідок порушення відповідачем вимог законодавства та недотримання встановленої процедури, оскільки при її звільненні відповідачем: не отримано згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої вона являється; позивачу не пропонували іншу вакантну посаду; не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі. Крім того, позивач зазначає, що в раді відбулось не скорочення штату, а зміна істотних умов праці.

З огляду на вказані обставини позивач звернулась до суду із позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення № 29-к від 21 квітня 2016 року, поновлення на посаді та нарахування і виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів в суді правомірність оспорюваних позивачем дій та рішень, пов'язаних із звільненням позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а тому позовні вимоги щодо визнання не чинним розпорядження про звільнення позивача задоволенню не підлягають Внаслідок цього всі інші вимоги, а саме щодо поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул і моральної шкоди задоволенню також не підлягають.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_6 України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати: чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Статтею 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно до повноважень районної ради, які вирішуються на пленарних засіданнях вирішується питання щодо затвердження структури виконавчого апарату ради, його чисельності та витрат на утримання ради та її виконавчого комітету.

Тобто, правом визначати чисельність і штат працівників, наділена тільки районна рада і у випадку виникнення спору з приводу відповідності звільнення працівника не у відповідності до вимог ч.1 ст.40 КЗпП України, суд не вправі вирішувати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, але зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідної процедури.

Рішенням Сторожинецької районної ради Чернівецької області № 28-4/2016 від 29 січня 2016 року «Про затвердження структури, чисельності виконавчого апарату та відділу з питань матеріально-технічного забезпечення та обслуговування адміністративної будівлі районної ради» затверджено структуру і чисельність апарату районної ради та зобов'язано начальника відділу з питань правового забезпечення та кадрової роботи попередити працівників районної ради про можливе наступне вивільнення відповідно до норм чинного законодавства. При цьому контроль за виконанням рішення, радою покладений в т.ч. на голову районної ради. Згідно затвердженої структури (а.с.23) відсутня посада керуючий справами районної ради, а є посада керуючий справами-заступник керівника виконавчого апарату районної ради.

На виконання рішення ради, головою районної ради 01.02.2016 року видано розпорядження № 16 «Про внесення змін до штатного розпису виконавчого апарату районної ради та попередження про заплановане вивільнення працівників» (а.с.25), яким скорочено в тому числі посаду керуючого справами. Розпорядженням №17 від 08.02.2016 року затверджено новий штатний розпис виконавчого апарату районної ради, розпорядженням №22 від 25.02.2016 року затверджені положенням про виконавчий апарат районної ради та посадові інструкції посад які введені до штатного розпису, в т.ч. посадової інструкції керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради (а.с.137).

Колегія суддів зауважує, що порівняння посадових інструкцій керуючого справами районної ради та керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради не дає підстав вважати дані посади аналогічними як зазначає позивач.

З огляду на вказані обставини є обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що на підставі вказаних рішень відбулось скорочення штату Сторожинецької районної ради Чернівецької області, шляхом ліквідації посади керуючого справами районної ради та введення нової посади керуючий справами - заступник керівника виконавчого апарату районної ради. Отже, звільнення позивача з посади керуючого справами районної ради відбулось внаслідок скорочення штату Сторожинецької районної ради.

Відповідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Встановлено, що 01.03.2016 року голова районної ради направив до профспілкового комітету лист за № 304, яким просив дати згоду на звільнення працівників районної ради в тому числі і позивача згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно протоколу №8 засідання профспілкового комітету Сторожинецької районної ради від 11 березня 2016 року, при наявності кворуму на засіданні, голоси були розподілені таким чином, що питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 не набрало більшості, а відповідно рішення прийняте не було.

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Верховний Суд України в постанові від 22.10.2014 року у справі № 6-163цс14 зазначає, що аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Тому за вказаних обставин голова ради мав право звільнити позивача без згоди виборного органу профспілки, членом якого вона являлась.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 3 ст.49-2 КЗпП, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

04 лютого 2016 року на підставі розпорядження голови Сторожинецької районної ради від 01.02.2016 року №16 «Про внесення змін до штатного розпису виконавчого апарату районної ради та попередження про заплановане вивільнення працівників» та на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України ОСОБА_2 була ознайомлена із письмовим попередженням про наступне звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України з 04 квітня 2016 року, про що особисто в цьому попередженні розписалась та проставила дату 04 лютого 2016 року.

Встановлено, що 01 березня 2016 року позивачеві була запропонована посада начальника відділу з питань економіки, бюджету, залучення інвестицій та правового забезпечення про що було написано відповідний лист, який позивач підписала, зробивши власноручний запис про те, що від запропонованої посади вона відмовляється.

21.04.2016 року ОСОБА_2 була знову запропонована посада начальника відділу з питань економіки, бюджету, залучення інвестицій та правового забезпечення, а також посада начальника відділу з питань кадрової роботи, діловодства та роботи із зверненнями громадян, від яких позивач знову відмовилась, що оформлено відповідним комісійним актом (а.с.76).

Слід звернути увагу, що згідно посадової інструкції керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради на зазначену посаду призначається особа яка крім вищої освіти відповідного напрямку підготовки, повинна мати стаж роботи на керівних посадах в органах місцевого самоврядування не менше трьох років, а також післядипломна освіта у галузі управління та підвищення кваліфікації. Згідно трудової книжки позивача, її стаж роботи в органах місцевого самоврядування складає менше трьох років, отже позивач не відповідає кваліфікаційним вимогам на вказану посаду.

Позивач вказує, що посадові інструкції посад які введені до штатного розпису, в т.ч. посадової інструкції керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради затверджені розпорядженням №22 від 25.02.2016 року. При цьому згідно постанови Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24.02.2017р. у справі №723/1833/16-а вказане розпорядження є неправомірним, адже згідно даної постанови судом встановлено, що вказане розпорядження станом на 13.06.2016р. не існувало, тобто було сфальсифіковане.

Колегія суддів не погоджується із вказаними доводами позивача. Так, в рамках розгляду адміністративної справи №723/1833/16-а досліджувалось питання правомірності притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності за допущені в ході роботи порушення, зокрема за порушення порядку реєстрації розпоряджень в тому числі й розпорядження №22 від 25.02.2016 року. Разом з цим, розпорядження №22 від 25.02.2016 року не було скасовано чи визнано недійсним.

До того ж, згідно постанови Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24.02.2017р. вказаним розпорядженням голови районної ради було затверджено посадову інструкцію головного спеціаліста з питань правового забезпечення з питань економіки, бюджету, залучення інвестицій та правового забезпечення виконавчого апарату районної ради, яким і є позивач ОСОБА_7 Тобто притягуючи до дисциплінарної відповідальності позивача за невиконання посадової інструкції, керівництво районної ради не потурбувалося про затвердження цієї інструкції, і надання їй форми і змісту локального нормативного акту, обов'язкового до виконання посадовими особами, яких вона стосується. Відповідно вимагаючи виконання незатвердженої і незареєстрованої інструкції, керівництво ради змушувало позивача виконувати не віднесену до його компетенції роботу, та за невиконання якої притягнуло його до дисциплінарної відповідальності, що на думку суду, не відповідає основним засадам органу місцевого самоврядування передбаченого статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21 травня 1997 року в редакції за станом на час виникнення спірних правовідносин, в т.ч. і засадам законності та принципу верховенства права встановленого статтею 8 Конституції України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачу, як працівнику посада якого скорочується, запропоновані вакантні посади, які вона відповідно до своєї кваліфікації, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи, могла би обіймати, а відмова позивача від вказаних пропозицій свідчить про належне виконання відповідачем вимог трудового законодавства щодо попереднього працевлаштування працівника, яке передувало його звільненню за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам за переліком визначеним в ч.2 зазначеної статті.

Позивач вказує, що при її звільненні не враховано, що вона має переваги на залишення на роботі оскільки є особою в сім'ї якої немає інших працівників із самостійним заробітком, виховує і утримує сама дитину, яка навчається у вищому навчальному закладі. При цьому позивач наводить дані доводи по відношенню до можливості зайняття нею нововведеної посади керуючий справами-заступник керівника виконавчого апарату районної ради, хоча як вже зазначалося вона за своїми кваліфікаційними характеристиками та кваліфікаційними вимогами до посади, не могла зайняти вказану посаду.

До того ж, переважне право на залишення на роботі, згідно ч.1 ст. 42 КЗпП України, надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці і тільки при рівних умовах вказаних професійних обставин повинні бути порівняні інші, характеризуючі працівника обставини в т.ч. і ті про які зазначає позивач.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 26 квітня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_8 ОСОБА_6