Справа № 822/38/17
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/38/17

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

20 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Самойленко М.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Олійника О.В.,

представника відповідача: Урбановича О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового утримання,

В С Т А Н О В И В :
в січні 2017 року позивач звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.11.2016 року про звільнення молодшого сержанта з військової служби за контрактом ОСОБА_1 ; поновлення її на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ; стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день поновлення на роботі.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання апелянта про витребування доказів, оскільки вони не мають суттєвого значення для розгляду та вирішення справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, ОСОБА_1 проходила службу у Збройних Силах України згідно з контрактом на посаді старшого телефоніста телефонного відділення інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 .

20 листопада 2016 року позивачем на адресу командира ВЧ НОМЕР_1 було подано рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, оскільки вона не має змоги проходити службу та поєднувати виховання дитини.

20 листопада 2016 було складено аркуш бесіди з молодшим сержантом ОСОБА_1 з приводу її звільнення з військової служби у запас з власної ініціативи відповідно до п.1 ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підп. "г" (через сімейні обставини, абзац 1). У вказаному аркуші зазначено, що проходити ВЛК позивач відмовилась, службу у військовому резерві проходити не бажає; районний (міський) військовий комісаріат, куди військовослужбовець буде направлений на облік після звільнення - Славутський об`єднаний міський військовий комісаріат Хмельницької області.

У згадуваному аркуші зазначено, що рішення про звільнення варто прийняти після надходження акту обстеження сімейного стану молодшого сержанта ОСОБА_1 з військового комісаріату. Від підпису в аркуші бесіди молодший сержант відмовилась.

21 листопада 2016 року позивачем було подано начальнику інформаційно-телекомунікаційного вузла ВЧ НОМЕР_1 рапорт у зв`язку із тим, що перший рапорт поданий не за встановленою формою. У рапорті від 21.11.2016 року позивач просить звільнити її з військової служби за сімейними обставинами у відповідності до вимог ст.26 ч.8 підп. 1 "г" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (виховання матір`ю - військовослужбовцем, яка не перебуває у шлюбі, дитини віком до 18 років, яка з нею проживає, без батька), так як не має змоги проходити службу та поєднувати виховання дитини.

22 листопада 2016 року начальником інформаційно-телекомунікаційного вузла подано командиру ВЧ НОМЕР_1 рапорт, згідно з яким він клопоче по суті рапорта молодшого сержанта ОСОБА_1

23 листопада 2016 р. складено акт обстеження сімейного стану військовослужбовця (молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 ), у якому зафіксовано утримання позивачем доньки 2010 року народження, відсутність інших членів родини, та надано висновок про доцільність ї звільнення за сімейними обставинами.

26 жовтня 2016 року начальником медичної служби ВЧ НОМЕР_1 подано рапорт, що ОСОБА_1 не була госпіталізована 25.10.2016 до військового шпиталю м.Хмельницький за направленням командира ВЧ №235 від 21.10.2016 та не прибула до медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 26.10.2016 для здачі медичних документів.

Згідно з виписним епікризом №4323 Хмельницького військового госпіталю, позивач перебувала на обстеженні та лікуванні в неврологічному відділенні в/ч НОМЕР_2 з 27.10.2016 року по 02.11.2016 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.11.2016 №51-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 , старшого телефоніста телефонного відділення інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за підп. ґ) (через сімейні обставини, абзац 1) п.1. ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Рапортом від 30.11.2016 року молодший сержант ОСОБА_1 доповіла начальнику інформаційно-телекомунікаційного вузла, що посаду здала.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2016 року молодшого сержанта ОСОБА_1 наказано вважати таким, що справи та посаду здав та направлено для постановки на військовий облік до Славутського ОМВК Хмельницької області.

Не погодившись із рапортом про звільнення, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з вимогами чинного законодавства України та виходячи із обставин справи, наказ відповідача про звільнення позивача не підлягає скасуванню, а тому й у задоволенні позовних вимог про поновлення на військовій службі та стягнення середнього заробітку необхідно відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до підп. ґ) п.1 ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці через, зокрема, виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Згідно з ч. 9 ст. 26 цього Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, встановлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

В силу вимог п. 235 Положення військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, за їх бажанням можуть не направлятися на обстеження військово-лікарською комісією в разі, зокрема, звільнення за сімейними обставинами або з інших поважних причин.

Згідно з п. 236 Положення з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

З позивачем було проведено бесіду, під час якої вона відмовилась проходити ВЛК та зазначила, що не бажає проходити службу у військовому резерві. Також в аркуші бесіди зазначено районний (міський) військовий комісаріат, куди військовослужбовець буде направлений на облік після звільнення. Отже, хоча військовослужбовцем не були вказані такі відомості у рапорті, вони були з`ясовані та відображені в аркуші бесіди. Належних доказів того, що така бесіда з позивачем не проводилась, нею не надано.

Відповідно до п. 225 Положення звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до прийняття рішення про демобілізацію - на підставах, передбачених пунктом 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у військових званнях до старшого прапорщика включно за всіма підставами - командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) та посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі.

Таким чином, позивача було звільнено згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює порядок звільнення з військової служби військовослужбовців. При цьому, звертаючись із рапортом про звільнення за сімейними обставинами, позивач повинна була передбачати відповідні наслідки для себе.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що згідно з вимогами чинного трудового законодавства вагітні жінки (саме у такому стані на твердження позивача, вона перебувала на час звільнення зі служби) не підлягають звільненню.

Так, суд звертає увагу на те, що у випадку, якщо при вирішенні спору щодо звільнення військовослужбовця спірні правовідносини не врегульовано нормами спеціальних законів - застосуванню підлягають норми трудового законодавства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років частина 6 статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Проте колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на ч.3 ст.184 КЗпП України, оскільки згідно з цією нормою не допускається звільнення вагітних жінок саме з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. В даному ж випадку, звільнення відбулось за ініціативою позивача, а тому вказана норма застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

В апеляційній скарзі позивач також зазначає, що рапорт про звільнення було написано нею під тиском, такі ж твердження навів у судовому засіданні представник позивача. Разом з тим, суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження вказаного позивачем не надано. При цьому такі доводи спростовуються особисто написаними та поданими нею рапортами від 20.11.2016 та 21.11.2016, відсутністю будь-яких зауважень про такий тиск у поданих нею документах.

Відповідь Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України від 28.11.2016 за №354/2999 на звернення ОСОБА_2 , яка є сестрою ОСОБА_1 щодо упередженого ставлення до неї та її сестри з боку командира військової частини, а також випадків морального приниження - не можуть бути підтвердженням вчиненого тиску, спрямованого саме на написання рапорту про звільнення, що вірно встановив суд першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність рішення відповідача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 25 квітня 2017 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Боровицький О. А.