Справа № 826/1420/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/1420/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2017 року № 826/1420/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом комунального підприємства «Київпастранс» до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві, за участю третьої особи – Правобережного об’єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зняття арешту,-

В С Т А Н О В И В:

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вимога УПФУ, на підставі якої відкрито виконавче провадження та накладено арешт на кошти, виконана позивачем у повному обсязі.

В той же час, чинним законодавством України передбачений вичерпний перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника. Оскільки в даному випадку відсутні підстави для зняття арешту державним виконавцем, згідно ч. 5 ст. 59 Закону, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав суду копії матеріалів виконавчого провадження.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, подав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що на час розгляду справи вимога Пенсійного фонду сплачена КП «Київпастранс» в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2014 року ВП №45292387 з примусового виконання вимоги управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва №ю-439 від 01.10.2014 року про стягнення з КП «Київпастранс» на користь держави боргу у розмірі 2230317,14 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» за №1055 від 16.12.2015 року, яка набрала законної сили 31.12.2015 року, затверджено перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом злиття, а саме управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва реорганізовано шляхом злиття та створено Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Як вбачається з вище викладеного Правобережному об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві передано всі права та обов'язки трьох територіальних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві, які були ліквідовані шляхом реорганізації.

В подальшому, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 27.10.2016 р. виконавчий документ повернуто стягувачу.

Відповідно до письмових пояснень третьої особи, станом на 20.01.2017 року вимога № ю-439 від 01.10.2014 року сплачена в повному обсязі, про що листом від 11.01.2017 року (вих. № 2800/14) повідомлено державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

Оцінюючи подані сторонами докази та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” № 606-XIV від 21.04.1999 р. у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 11 Закону України “Про виконавче провадження” визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі – виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 6 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України “Про виконавче провадження” звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень ст. 57 Закону України “Про виконавче провадження” арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

В той же час, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” № 1404-VIII від 02.06.2016 р., який набрав чинності з 05.10.2016 р. та був чинний на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.10.2016р. ВП №45292387, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VIII від 02.06.2016 р. у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.10.2016 р. ВП №45292387 у державного виконавця були відсутні законні підстави для зняття арешту.

В той же час, відповідно до положень ст.. 59 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VIII від 02.06.2016р. особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги комунального підприємства «Київпастранс» задовольнити повністю.

Присудити на користь комунального підприємства «Київпастранс» (код ЄДРПОУ 31725604) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов