Справа № 806/262/17
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м.Житомир справа № 806/262/17

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Степанчук С.В.,

за участю: представника відповідача - Балановського А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання достроково припинити контракт,

встановив:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправною відмову командування Військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття рішення про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження ним військової служби у Збройних Силах України, укладеного 11.12.2015; зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 достроково припинити (розірвати) контракт, укладений 11.12.2015 між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 . Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 11.12.2015 він уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з командиром військової частини НОМЕР_1 . Позивач має захворювання, яке пов`язано з проблемами опорно - рухового апарату, правобічну люмбалгію, відповідно до свідоцтва про хворобу № 307 від 16 березня 2016року госпітальною ВЛК військової частини НОМЕР_2 він є непридатний до служби у високомобільних військах, придатний до військової служби, а тому не може продовжувати службу за контрактом. На свої неодноразові звернення отримав відповідь про те, що його не можна звільняти з високомобільних військ на підставі пп. б п. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з посиланням на вказаний у контракті особливий період. ОСОБА_1 вважає, що станом на момент його звернення до командування військової частини не діяв особливий період, а тому відмова у достроковому звільненні за відсутності підстав, передбачених пп. б п. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", є протиправною.

В судове засіданні ні позивач, ні його уповноважений представник не прибули, про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. При цьому представник позивача вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в засіданні суду позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на мотиви наведені у письмових запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з таких підстав.

Установлено, що 11.11.15 ОСОБА_1 до Військового комісару Овруцького ОМВК подано заяву з проханням оформити особову справу для добровільного вступу на військову службу за контрактом (а.с. 33).

В подальшому Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , солдат, курсант навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с. 19 -20). Контракт набрав чинності з 11 грудня 2015 року.

Пунктом 3 вказаного Контракту визначено, що цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на термін дії особливого періоду (але не менше одного місяця) - до оголошення демобілізації.

13.10.2016 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою про звільнення його з військової служби та розірвання контракту від 11.12.2015 за станом здоров`я (а.с. 57). При цьому посилався на висновок госпітальної ВЛК терапевтичного профілю військової частини НОМЕР_2 від 16.03.2016.

Командуванням військової частини НОМЕР_1 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.10.2016 в листі від 09.11.2016 № 3180 (а.с. 13) повідомлено про те, що відповідно до п. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", для вирішення питання звільнення з військової служби та розірвання контракту у зв`язку зі станом здоров`я, йому необхідно прибути до військової частини НОМЕР_1 та отримати направлення на військово - лікарську комісію.

Не погодившись із діями Командування військової частини НОМЕР_1 позивач направив ряд звернень, зокрема, до Військової прокуратури Житомирського гарнізону, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які були скеровані до військової частини НОМЕР_1 .

У відповідях на ці звернення відповідач повторно повідомив позивачу про те, що відповідно до п. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", для вирішення питання звільнення з військової служби та розірвання контракту у зв`язку зі станом здоров`я, йому необхідно прибути до військової частини НОМЕР_1 та отримати направлення на військово - лікарську комісію.

Вважаючи відмови Командування військової частини НОМЕР_1 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З`ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд ураховує наступне.

У преамбулі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно зі ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

В силу приписів частини 2 статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч. 3 ст. 2 вказаного Закону).

Частиною четвертою згаданої статті Закону № 2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ч. 13 ст. 2 Закону № 2232-XII, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 2232-XII, військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 вказаної статті Закону № 2232-XII).

Згідно зі ч. 2 ст. 26 Закону № 2232-XII, звільнення зі служби проводиться військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Частиною 6 статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема: у зв`язку із закінченням строку контракту (п."а"); за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби (п. "б").

Водночас пунктом 1 (пп. "б") частини 8 цієї статті Закону № 2232-XII закріплено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 9 ст. 26 Закону № 2232-XII).

Згідно зі п. 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008 (зі змінами та доповненнями), військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Рішення про дальше проходження військової служби військовослужбовцями, які визнані обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець на підставі відповідних клопотань. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Матеріалами справи підтверджено, що 16 березня 2016 року госпітальною ВЛК терапевтичного профілю військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 01 березня 2016 року № 53 проведено огляд солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , про що складено свідоцтво про хворобу № 307.

Судом з`ясовано, що свідоцтвом про хворобу № 307, зокрема, оформлено постанову госпітальної ВЛК терапевтичного профілю військової частини НОМЕР_2 про придатність позивача до військової служби та непридатність його до служби у високомобільних військах.

Постанова військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність ОСОБА_1 до військової служби в матеріалах справи відсутня та під час судового розгляду справи не надана.

За наведених обставин, суд вважає, що підстави для звільнення позивача з військової служби, який проходить військову службу за контрактом, за станом здоров`я на момент подачі заяви відсутні.

Разом з цим, суд погоджується із твердженням відповідача, що під час вирішення заяви (рапорту) ОСОБА_1 про звільнення з військової служби та розірвання контракту, який набрав чинності 11 грудня 2015 р., за станом здоров`я врахуванню підлягають норми пунктом 1 (пп. "б") частини 8 статті 26 Закону № 2232-XII, зважаючи на таке.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (зі змінами та доповненнями), особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація, згідно зі абз. 4 статті 1 вказаного Закону, - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

В розумінні абзацу 6 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (зі змінами та доповненнями), демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Зміст наведених правових норм свідчить на користь висновку, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію. При цьому закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду, оскільки його закінчення пов`язано виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.

Встановлено, що у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі та відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106, статті 112 Конституції України указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" було оголошено та проведено часткову мобілізацію (далі - мобілізація) протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Також проведення часткової мобілізації було оголошено указами Президента України "Про часткову мобілізацію" від 06.05.2014 № 454/2014, від 21.07.2014 607/2014 та від 14.01.2015 № 15/2015.

Міністерство оборони України в листі № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року "Щодо особливого періоду" вказало, що вiдповiдно до статтi 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобiлiзацiю» вiд 17 березня 2014 року № 302/2014 в України настав особливий перiод. Скасування особливого перiоду буде здiйснено окремим Указом Президента України «Про демобiлiзацiю» пiсля стабiлiзацiї обстановки на сходi України.

Судом установлено, що ні на момент звернення позивача до командування Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 13.10.2016, ні на час розгляду справи судом, жодних рішень про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом, Президентом України, у встановленому законодавством порядку, не приймалося.

Відтак, особливий період, що настав в Україні з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17.03.2014, діє і на даний час.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що Командир військової частини НОМЕР_1 правомірно, посилаючись на пункт 1 (пп. "б") частини 8 статті 26 Закону № 2232-XII, у листах, наявних у матеріалах справи, запропонував позивачу для вирішення питання звільнення з військової служби та розірвання контракту у зв`язку зі станом здоров`я отримати направлення на військово - лікарську комісії.

Беручи до уваги викладене, а також ураховуючи встановлені під час судового розгляду даної справи факти, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 12 квітня 2017 р.