Справа № 805/5000/15-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року м. Київ К/800/12279/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення відшкодування витрат службового відрядження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_4 суму індексу інфляції у розмірі 1486,97 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 106,19 грн. за прострочення відшкодування витрат службового відрядження.

В обґрунтування позову зазначив, що Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області протягом сімнадцяти місяців не було компенсовано витрати на відрядження, понесені ним у період з 31 травня 2014 року по 07 червня 2014 року, у сумі 2 647,62 грн., у зв'язку з чим, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України на вказану суму підлягають нарахуванню сума індексу інфляції та три відсотки річних, які відповідач має сплатити на його користь.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вважає, що судами помилково не застосовано до спірних правовідносин положення статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 травня 2014 року відповідно до пункту 2 наказу Державної виконавчої служби України від 22 травня 2014 року № 239/к щодо стажування ОСОБА_4 на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області в.о. начальника Головного управління юстиції у Донецькій області Кучерук С. видав наказ за № 1330/4 «Про відрядження ОСОБА_4.». Вказаним наказом ОСОБА_4, заступник начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції, був відряджений до міста Києва у Державну виконавчу службу України для проходження стажування тривалістю 08 календарних днів з 31 травня 2014 року по 07 червня 2014 року включно, з урахуванням дороги.

10 червня 2014 року ОСОБА_4 надав до Головного управління юстиції у Донецькій області звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 05 грудня 2012 року № 1276, на загальну суму 2 647,62 грн., в тому числі: добові витрати (з 31 травня 2014 року по 07 червня 2014 року) у сумі 240,00 грн., витрати на проживання (5 діб) 1 750,00 грн., проїзд з міста Маріуполя до міста Києва 333,92 грн. та проїзд з міста Києва до міста Маріуполя 323,70 грн.

Однак, вказані витрати на відрядження ОСОБА_4 не було компенсовано, у зв'язку з чим, він звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення вказаних витрат.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року у справі №805/2754/15-а, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_4 заборгованість з відшкодування витрат на службове відрядження у розмірі 2 397,62 грн.

Вважаючи, що у зв'язку з тривалим простроченням відшкодування витрат службового відрядження, на вказану суму підлягають нарахуванню сума індексу інфляції та три відсотки річних, які відповідач має сплатити на його користь, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що положення Цивільного кодексу України, у тому числі статті 625 цього Кодексу, не застосовуються до спірних правовідносин, які врегульовані нормами трудового законодавства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Згідно зі статтею 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 цього Кодексу встановлено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно 121 Кодексу законів про працю України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Аналіз частини другої статті 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 Цивільного кодексу України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При цьому, частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до спірних правовідносин, які врегульовані нормами трудового законодавства.

Про необхідність такого застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України зазначено в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року (справа № 6-43цс14).

Висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.М. Заїка

М.І. Мойсюк