Справа № 554/8742/16-а
Суддя: Антонов С. В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 27.03.2017 Справа № 554/8742/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2017 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Антонов С.В.,розглянувши в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції в м.Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, прохаючи суд поновити строк на оскарження постанови; звільнити від сплати судового збору; скасувати постанову інспектора роти №4 батальйону УПП в м.Полтаві лейтенанта ОСОБА_2 серії АР №317849 від 31.08.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав 31.08.2016 року о 07 годині 35 хвилин, керуючи автомобілем «MAN» 26.414, державний номерний знак НОМЕР_1, в м.Полтаві по вул.Європейська, 164, він проїхав перехрестя, після чого був зупинений інспектором роти №4 батальйону УПП в м.Полтаві лейтенантом поліції ОСОБА_2 Остання склала відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення, за ч.2 ст.122 КУпАП за проїзд на заборонений знак світлофора та порушення п. 8.7.3 ПДР України.

ОСОБА_1 вважає, що вказана вище постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Окрім цього, при винесення постанови, не бралися до уваги пояснення позивача про те, що він їхав виключно на зелений сигнал світлофора, не наведені в постанові жодні докази, які б підтверджували його вину та факт вчинення правопорушення, тому ОСОБА_1 вважає дії працівників поліції неправомірними.

Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити.

Представник відповідача, Управління патрульної поліції в м.Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечувала, прохала відмовити у задоволені позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях.

Так, позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме: 31 серпня 2016 року, керуючи автомобілем НОМЕР_2, в м.Полтава, по вул.Європейській, 164, проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофору, чим порушив вимоги п.8.7.3 Правил дорожнього руху України. Згідно з п.8.7.3 ПДР сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; червоний сигнал, у томі числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух; поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу. Рух транспортних засобів і пішоходів при поєднанні червоного і жовтого сигналів заборонено, оскільки з інших напрямків, які перетинаються, ще можуть закінчувати проїзд перехрестя транспортні засоби. Однак, позивач в порушення вимог п.2.3 (д) ПДР створював своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху. Відповідальність за дане порушення передбачена ч.2 ст.122 КУпАП: порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 гривень. Враховуючи всі вище вказані норми законодавства, поліцейський притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та застосував до порушника стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Таким чином, інспектор патрульної поліції при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєно, а тому він діяв в межах правового кола і не порушував норм права. Інспектором патрульної поліції винесено постанову, згідно зі ст.ст. 258, 280 КУпАП, ст.33 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують. Жодних переконливих доказів своєї невинуватості позивачем не надано. Позивач, відповідно до ст.ю268 КУпАП, мав можливість на місці ознайомитись з усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу, однак жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Отже, при винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення дотримані всі вимоги чинного законодавства України (а.с. 11-13).

З'ясувавши фактичні обставини у справі та перевіривши їх наданими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду, суд враховує, що відповідно до наказу ТОВ «Трейд-шина» №27 від 27.09.2016 року водія ОСОБА_1 відряджено з 27.09.2016 року по 21.10.2016 року до Львівської області для транспортування вантажів (а.с. 43).

Згідно з статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

У статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною першою статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У Рішенні по справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини констатує, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

В рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, один з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом, оскільки був у відрядженні, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк на звернення до суду із адміністративним позовом.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 8 Закону України «Про національну поліцію» вказує, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 18 цього ж Закону поліцейський зобовязаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини, та інше.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, у відповідності до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Ч. 2 ст. 8 Конституції України гарантується звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно вимог ч.ч. 4 та 5 ст. 71 КАС України, суб'єкт владних повноважень повинен подати до суду усі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, а якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Стаття 251 КУпАП зазначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує з матеріалів справи інспектором роти №2 Управління патрульної поліції в м.Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції ОСОБА_2 при притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вимог наведених вище нормативних актів дотримано не було.

Відповідно до постанови серії АР №317849 від 31.08.2016 року, винесеної інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Полтаві

ОСОБА_2 - 31.08.2016 року о 07 годині 35 хвилин, ОСОБА_1, керуючи автомобілем «MAN» 26.414, державний номерний знак НОМЕР_1, в м.Полтаві по вул.Європейська, 164 проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ПДР України. Цією ж постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

З відеозапису, який надано відповідачем вбачається, що до перехрестя вул. Європейська та вул. ОСОБА_3 (с. Розсошенці) під'їхав автомобіль патрульної поліції, який зупинився на червоний сигнал світлофору. В полі зору відеокамери зображений світлофор, який регулює рух по вул. Європейської від вул. Комарова до вул. Серьогіна та є дублюючим світлофором для автомобілів, що рухаються у зворотному напрямку. При ввімкненні жовтого сигналу на цьому світлофорі закінчив проїзд перехрестя вантажний автомобіль НОМЕР_3 у напрямку вул. Комарова. Після зупинки автомобіля працівниками патрульної поліції та розяснення причини зупинки, водій ОСОБА_1 категорично заперечив факт проїзду перехрестя на заборонений сигнал світлофору, зазначивши, що в'їхав на перехрестя на зелений сигнал світлофору.

Аналізуючи наведений вище доказ, суд враховує, що на ньому не видно місця розташування світлофору, розташованого перед в'їздом на перехрестя, яким керувався ОСОБА_1, як і не видно який був зображений на ньому сигнал, при перетині його позивачем. Також не видно місце початку перехрестя та не встановлено, на який сигнал світлофору ОСОБА_1 в'їхав на перехрестя.

Крім того, відповідно до п. 7.30 Національного стандарту України ДСТУ 4092-2002 «Світлофори дорожні. Загальні технічні вимоги, правила застосовування та вимоги безпеки», затверджено наказом Держстандарту України від 03.06.02 р. № 326 - режим роботи світлофорної сигналізації з використовуванням транспортних світлофорів типів 1З і пішохідних світлофорів повинен передбачати миготіння зеленого сигналу протягом 3 с безпосередньо перед вимкненням, а також нижнього місячно-білого сигналу у світлофорах типу 5. Частота миготіння сигналів 1 с.

Натомість з представленого відеозапису вбачається, що режим роботи вказаного світлофору не відповідає наведеним вище вимогам. Зокрема відсутнє миготіння зеленого сигналу світлофору перед ввімкненням жовтого (заборонюючого рух) сигналу світлофору, що перешкоджає водію в певних випадках з урахуванням відстані до світлофору, швидкості руху автомобіля, часу реакції водія та часу гальмування своєчасно зупинити транспортний засіб перед перехрестям з урахуванням вимог правил дорожнього руху.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обстави справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення. З цих підстав, внаслідок недоведеності вини позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 317849 від 31.08.2016 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 122, 247, 251, 268, 287-289 КУпАП, ст.ст. 71, 86, 159-163, 167, 171-2, 186 КАС України, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2 серії АР №317849 від 31.08.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м.Полтави протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя С.В. Антонов