Справа № 455/856/16-а
Суддя: Кравців В. І.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 455/856/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 квітня 2017 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

позивача ОСОБА_1,

його представника адвоката ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5»ївської сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 6 липня 2016 року предявив адміністративний позов до ОСОБА_5»ївської сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити дії.

У обґрунтування позову посилався на те, що 24 травня 2015 року ОСОБА_5»ївською сільською радою прийнято рішення № 430 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та № 431 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) ОСОБА_1Й.» і виконавець послуг надав відповідні акти встановлення та узгодження меж земельної ділянки та акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання, виготовлені на 5 (пять) земельних ділянок, загальною площею 0,5519 га для ведення особистого селянського господарства та 0,1136 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, які були підписані суміжними землекористувачами та інженером-землевпорядником ОСОБА_5»ївської сільської ради ОСОБА_4, однак, голова ОСОБА_5»ївської сільської ради відмовився підписати надані акти, після чого він, позивач, 19 травня 2016 року подав заяву сільському голові з проханням підписати акти, але ОСОБА_5»ївською сільською радою його, позивача, заява про причини відмови не була розглянута і відповідь на заяву він не отримав.

Уважає, що його, позивача, права грубо порушені, а саме, згідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських селищних міських рад у галузі земельних відносин не території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 цього Кодексу безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Згідно ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у селах не більше 0,25 гектара.

У відповідності до ч. 9 ст. 118 цього Кодексу відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 зменшив розмір позовних вимог посилаючись на те, що відповідач виконав частину вимоги, розглянувши заяву від 19 травня 2016 року та підписав акти на три земельні ділянки, площею 0,2543 га, 0,2292 га та 0,0599 га, однак не виконав вимогу щодо підписання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки та акту прийомки передачі межових знаків на зберігання на земельну ділянку площею 0,1136 га, яка призначена для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд і акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки і акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання на земельну ділянку площею 0,0085 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та у підтримання решти своїх позовних вимог позивач і його представник посилалися на обставини, викладені у позовній заяві та доповненнях до неї.

Представники відповідача ОСОБА_5»ївської сільської ради Старосамбірського району Львівської області позов не визнали та пояснили, що виконавчий комітет ОСОБА_5»ївської сільської ради не підписує акти меж на приватизацію землі через невиконання рішення № 164 від 23.04.2012 року, в якому вказується розширити проїзд до 3,5 метрів (ширини) в звужених місцях, де прилягає його земельна ділянка до вуличної дороги, а це означає перемістити огорожу в звужених місцях на 0,5 метрів.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, представника відповідача та показання свідка, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 17 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною першою статті 18 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 цього Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з додержанням вимог, зокрема чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо та з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Статтею 10 та частиною першою статті 11 КАС України встановлено, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обовязку суд витребовує названі документи та матеріали.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно з пунктами а) г), д), к) частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, а статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Реалізуючи надані Конституцією та законодавством України повноваження у галузі земельних відносин орган місцевого самоврядування зобовязаний діяти виключно в інтересах її територіальної громади, не порушуючи при цьому баланс інтересів держави, територіальної громади та окремих громадян.

Згідно ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до п. а) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтями 116, 118, та 121 цього Кодексу встановлені підстави, порядок та норми передачі у власність громадян таких земельних ділянок.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 118 цього Кодексу встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян субєктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Із рішення ОСОБА_5»ївської сільської ради Старосамбірського району від 24 травня 2015 року № 430 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» видно, що повноважним органом місцевого самоврядування надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Тур»є, орієнтовною площею 0,5519 га із земель сільськогосподарського призначення( а. с. 6 ).

Рішенням цієї ж ради від 24 травня 2015 року № 431 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1» надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд в с. Тур»є по вул. Центральній, 182 ОСОБА_1 жителю с. Тур»є площею 0,2500 га із земель житлової і громадської забудови ОСОБА_5»ївської сільської ради ( а.с. 5).

Із заяви ОСОБА_1, актів встановлення і узгодження меж земельної ділянки та актів прийомки-передачі межових знаків на зберігання відомо, що 19 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою підписати пять актів встановлення і узгодження меж земельної ділянки, але рішенням ОСОБА_5»ївської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 2 липня 2016 року № 64 «Про підписання актів встановлення і узгодження меж земельної ділянки» ухвалено не підписувати акти узгодження меж та приватизацію землі ОСОБА_1, так як він не виконав рішення ОСОБА_5»ївської сільської ради № 164 від 23 квітня 2012 року ( а.с. 7, 8-17, 36).

Згідно з статтею 198 ЗК України при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконуваних для визначення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Із актів встановлення і узгодження меж земельної ділянки та актів прийомки-передачі межових знаків на зберігання вбачається, що відповідачами не погоджено межі земельної ділянки площею 0,1136 га, яка призначена для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, і земельної ділянки площею 0,0085 га, які призначені для ведення особистого селянського господарства (а.с. 8-9, 16-17).

Такі дії відповідачів відповідають вимогам чинного законодавства.

Так, згідно зі ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок комунальної власності провадиться органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Статтями 38 та 39 ЗК України встановлено, що землі житлової та громадської забудови використовуються відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів та норм для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування.

Відповідно до ч. 2 та ч. 6 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна міська рада.

На даний час генеральний план села ОСОБА_5»є Старосамбірського району не розроблений та не затверджений у встановленому законом порядку.

Із викопіювання з проекту роздержавлення і приватизації ОСОБА_5»ївської сільської ради видно, що із земельною ділянкою площею 0,1136 га, яка призначена для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, і підлягає передачі у власність ОСОБА_1, межує проїзд (а.с. 24).

Із рішенням ОСОБА_5»ївської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 23 квітня 2012 року № 164 «Про влаштування проїзду відповідно до будівельних норм», свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з Державного реєстру речових прав відомо, що ОСОБА_1 успадкував житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Центральній, 182 в с. Тур»є Старосамбірського району після смерті його матері ОСОБА_6, яку на підставі зазначеного рішення, а також ОСОБА_7 було зобовязано перемістити паркан у звужених ділянках на 0,5 м для розширення ширини проїзду до житлових будинків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно до будівельних норм, шириною 3,5 м (а.с. 18, 19, 37).

Державним комітетом України у справах містобудування і архітектури наказом від 17.04.92 року № 44 затверджено Державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (ДБН 360-92**), які є обовязковими для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських обєднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень.

У пункті 7.36 зазначених будівельних норм передбачено, що класифікацію і параметри вулиць і доріг сільських населених місць треба приймати за таблицею 7.3 і згідно вказаної таблиці ширина смуги руху проїзду становить 3,5 м (а.с. 81-82).

Рішенням ОСОБА_5»ївської сільської ради від 15 березня 2016 року № 42 вирішено затвердити всі дороги, вигони, переїзди, стежки, якими користувалися і користуються жителі с. Тур»є з прадавніх часів на території села згідно ДБН та санітарних норм, згідно додатку до якого ширина житлових вулиць становить 3,50 (а.с. 80).

Отже, як дії ОСОБА_5»ївського сільського голови, так і ОСОБА_5»ївської сільської ради відповідають вимогам земельного законодавства, що відповідають інтересам територіальної громади с. Тур»є і не порушують при цьому баланс інтересів територіальної громади та окремих громадян, у тому числі ОСОБА_1, а виготовлений на замовлення позивача проект землеустрою, згідно якого у межі земельної ділянки, яка передається у власність ОСОБА_1, включено частину проїзду, порушує інтереси територіальної громади с. Тур»є і окремих громадян, які користуються і мають право безперешкодно користуватися цим проїздом.

У звязку з наведеним суд відхиляє посилання позивача на те, що межі земельної ділянки, яка передбачається для передачі йому у власність, були встановлені раніше на підставі рішень сільської ради, але докази про дані обставини, відсутні.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 162, 163 КАС України, суд

постановив:

Відмовити за недоведеністю позовних вимог у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5»ївської сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання розглянути заяву (клопотання), підписати акти встановлення і узгодження меж земельних ділянок та акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання на земельні ділянки площею 0,1136 га, яка призначена для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,0085 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя