Справа № 368/1677/16-а
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 368/1677/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Кириченко В.І. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: головуючого Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Тищенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області на постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 16 березня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

20.12.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області (далі - Управління), в якому просила суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії з урахуванням всіх складових заробітної плати та визначення загального проценту розрахунку пенсії державного службовця у розмірі 60% від заробітної плати, визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 16 лютого 2015 року про зменшення розміру пенсії державного службовця до 60% від заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії, як державному службовцю з 16 лютого 2015 року на підставі вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723- XII, в розмірі 90% від заробітної плати, з урахуванням фактично отриманих сум індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, з яких сплачено страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, та здійснити відповідні виплати з урахуванням фактично отриманих сум, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії, як державному службовцю з 01.12.2015 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Вважає, що відмова відповідача здійснити перерахунок пенсії як державному службовцю є наслідком порушення вимог норм чинного законодавства.

Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 16 березня 2017 р. позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київській області щодо проведення перерахунку пенсії державному службовцю ОСОБА_2 в розмірі 60 % заробітної плати відповідно до незаконного розпорядження 135990 від 23.02.2015 року, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київській області здійснити перерахунок та виплату державному службовцю ОСОБА_2 пенсії з 16 лютого 2015 року на підставі вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723- XII ( в редакції Закону , чинного до 01.05.2014 року) в розмірі 89% від заробітної плати державного службовця . В решті вимог в цій частині відмовлено. Також відмовлено у вимогах зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київській області здійснити перерахунок та виплату державному службовцю ОСОБА_2 пенсії з 01.12.2015 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Не погодившись з таким рішенням, Управління подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Позивач також не погодилась з рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, подала апеляційну скаргу, якою просить постанову суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасувати, та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 25.03.2009 року ОСОБА_2 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України « Про державну службу» в розмірі 89% суми заробітної плати державного службовця згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» на час призначення пенсії.

З 16.02.2015 року позивачу проведено відповідачем перерахунок пенсії державного службовця відповідно до розпорядження відповідача від 23.02.2015 року на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції станом на час перерахунку) яка передбачала призначення пенсії в меншому розмірі 60 відсотків і було зменшено розмір пенсії позивача до 60% від заробітної плати державного службовця.

Також встановлено, що постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 29.07.2015 року вимоги в частині перерахунку пенсії як державному службовцю на підставі вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723- XII, в розмірі 89% від заробітної плати, з урахуванням фактично отриманих сум індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, з яких сплачено страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, та здійснення відповідних виплат з урахуванням фактично отриманих сум, вже розглянуто і зобов'язано відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії.

11.11.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у розмірі 89 відсотків від заробітної плати державного службовця та у зв'язку з підвищенням посадового окладу державного службовця станом на 1.12.2015 року.

Листом від 22.11.2016 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії на розмір 89 відсотків та у зв'язку з підвищенням посадового окладу державного службовця.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу", в редакції чинній на час призначення пенсії позивачці, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

Пенсія державному службовцю виплачується у повному розмірі незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

Разом з тим, у зв'язку із змінами внесеними Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76VIII, який набрав чинності 01.01.2015 року, пенсія державних службовців обчислюється в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати.

При цьому, позивачу призначена пенсія за віком з 25.03.2009 року відповідно до ч.3 ст.37 Закону України "Про державну службу" в розмірі 89% від суми її посадового окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативних актів) вказав, що за ч.1 ст.58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, відповідно до положень Конституції України та вказаного рішення Конституційного Суду України встановлений позивачу розмір пенсії у 89 % від суми її посадового окладу з урахуванням надбавок не може бути зменшений, тому колегія суддів вважає апеляційну скаргу відповідача в цій частині не обґрунтованою та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині перерахунку пенсії позивача у розмірі 89 % від заробітної плати державного службовця.

Щодо доводів позивача в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, як державному службовцю з 01.12.2015 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16 грудня 1993 року (в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28.12.2014 року) було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Таким чином, зазначеною нормою права було визначено таку підставу (умову) для перерахунку раніше призначених пенсій як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28.12.2014 року, який набрав чинності 01 січня 2015 року, статтю 37-1 Закону України «Про державну службу» викладено у новій редакції, відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Водночас, пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №76-VIII зобов'язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

На момент звернення позивача до суду Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям не визначені.

Також пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Ця норма права передбачала проведення перерахунку пенсій, призначених державним службовцям, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» до Постанови №865 внесено зміни, які застосовуються з 01 грудня 2015 року та якими, зокрема, виключено пункт 4.

Отже, у період часу, з якого позивач просив здійснити перерахунок пенсії, такої підстави (умови) перерахунку раніше призначених пенсії як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям законодавством визначено не було, відтак у відповідача були відсутні законні підстави для проведення перерахунку на підставі ст. 37-1 ЗУ «Про державну службу»

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року.

Згідно Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки станом на час звернення до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» вже діяла в редакції, що не передбачає право на здійснення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати відповідних працівників, відсутні й підстави для застосування норми Закону, що втратила чинність.

Доводи позивача щодо необхідності при вирішенні питання про наявність у особи права на перерахунок раніш призначеної пенсії, застосовувати положення Закону, які діяли на момент призначення пенсії, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки «право на призначення пенсії» та «право на перерахунок пенсії» не є тотожними за юридичним змістом і підстави для їх виникнення є різними. Оскільки такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, на момент звернення позивача до УПФУ, не існувало, то відповідач обґрунтовано вказав на відсутність у позивача права на перерахунок пенсії.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку не має місця звуження соціально-правових гарантій відповідних категорій осіб, які отримують пенсію державного службовця, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За своєю правовою природою право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівників за відповідною посадою є разовою формою підвищення грошової винагороди (пенсії) особам, які звільнені зі служби на пенсію. Вона може бути здійснена з метою забезпечення відповідності розміру пенсії особи порівняно із заробітною платою працюючих на відповідних посадах осіб, з метою стимулювання до довгострокового виконання особами професійних обов'язків до виходу на пенсію. В свою чергу, право на перерахунок пенсії не належить до таких соціально-правових гарантій державних службовців, як заробітна плата, спеціальні умови праці, пенсія, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення та не має постійного характеру, безпосередньо не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю та виникає лише після звільнення на пенсію.

У рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином, виключення законодавцем статті, що передбачала право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних державних службовців не може бути розцінено як звуження соціально-правових гарантій, порушення принципу передбачуваності Закону, та відповідно не створює обов'язку держави для здійснення перерахунку пенсії без правових на те підстав.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ і Постанови № 865 у редакціях, чинних на момент призначення їй пенсії, як вона просить у своєму адміністративному позові, та приймає до уваги доводи відповідача щодо зміни законодавства.

Отже, всі наведені позивачем доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог.

Проте суд першої інстанції припустився помилки, не врахувавши наступне.

Згідно абз.1 частини другої статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як на час подання цього позову, так і на момент прийняття судом оскаржуваної постанови відповідно до частини першої статті 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті визначено, що для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вказувалось раніше, з позовом до суду позивач звернулася 20.12.2016 року (згідно штампу вхідної кореспонденції суду), хоча ставить питання про порушення його прав за час, більший ніж шість місяців.

Позивач про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися при виплаті їй відповідачем щомісячно пенсії. Звернення позивача до відповідача із заявою в порядку Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» з проханням сплатити певну суму грошей (виконати вимоги закону тощо) не є передбаченою законом можливістю досудового порядку вирішення спору в розумінні частини четвертої статті 99 КАС України.

Згідно статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при задоволені позовних вимог позивача в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 16.02.2015 року, а не з 20.06.2016 року, допущені порушення вимог процесуального законодавства, що призвели до неправильного вирішення цього питання по суті, оскільки позивач звернулася з адміністративним позовом до суду згідно штампу вхідної кореспонденції лише 20.12.2016 року. Жодних причин щодо поважності пропуску строку для звернення до суду з позовом не зазначила.

Обставини, які б заважали (робили б неможливим) звернення позивача до суду з цим позовом, за матеріалами справи відсутні.

Таким чином, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом щодо частини своїх вимог. Тому вимоги позивача за період з 16.02.2015 року по 19.06.2016 року (тобто за час, який передував шестимісячному терміну до моменту звернення до суду) підлягають залишенню без розгляду, а постанова суду першої інстанції в цій частині позовних вимог - скасуванню. За період з 20.06.2016 року судове рішення має бути залишено без змін.

Повний текст ухвали виготовлено 24.04.2017 р.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 196, 198, 199, 203, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 16 березня 2017 р. - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області на постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 16 березня 2017 р. - задовольнити частково.

Постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 16 березня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - скасувати в частині вирішення позовних вимог за період з 16 лютого 2015 року по 19 червня 2016 року, та в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду.

В решті постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 16 березня 2017 р. у справі № 368/1677/16-а, зокрема, в частині позовних вимог з 20.06.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.