Справа № 703/220/17
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 703/220/17 Головуючий у 1-й інстанції: Шкреба В.В Суддя-доповідач: Бабенко К.А
У Х В А Л А

Іменем України

25 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Кузьменка В.В., Собківа Я.М., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на Постанову Кам'янського районного суду Черкаської області від 14 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Як зазначено в п. 41 Рішення Європейського Суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року (остаточне 29 січня 2016 року) у справі «Устименко проти України», зокрема, суд неодноразово постановляв, що такі спори стосовно пільг, які сплачуються відповідно до систем соціального забезпечення, є суто технічними, а тому їх краще розглядати в рамках письмової процедури, а не за допомогою усних слухань (див., наприклад, рішення у справах «Міллер проти Швеції» (Miller v. Sweden), заява № 55853/00, п. 29, від 8 лютого 2005 року, та «Шулер-Цграгген проти Швейцарії» (Schuler-Zgraggen v. Switzerland), від 24 червня 1993 року, п. 58, Series A № 263). Справа заявника підпадає під цю ж категорію.

Відповідно до частини другої ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження окремих категорій адміністративних справ. Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є імперативною нормою встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов'язково застосовується скорочене провадження. Проте, частиною другою цієї статті, передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Тобто, лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому частиною четвертою ст. 183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у частині першій ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині шостої цієї статті.

Проте, порушення судом першої інстанції особливості провадження у справі, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому частинами восьмою-десятою ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Кам'янського районного суду Черкаської області від 14 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Згідно з частиною другою ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Судом першої інстанції питання щодо визнання причин пропуску строків звернення до адміністративного суду поважними не розглядалось.

А як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, підстави для визнання причин пропуску строку звернення Позивача до адміністративного суду поважними відсутні.

Позивач наполягає на нарахуванні та виплаті пенсії з 01 квітня 2015 року, адміністративний позов ним подано 24 січня 2017 року, тобто, із частковим пропущенням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку, у зв'язку з чим адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 01 квітня 2015 року по 24 липня 2016 року підлягає залишенню без розгляду.

Позивач з 01 березня 2014 року отримує пенсію згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 01 квітня 2015 року Відповідачем припинено Позивачу виплату зазначеної пенсії.

З 01 жовтня 2016 року Позивача відраховано зі штату суддів у зв'язку з виходом у відставку. З жовтня 2016 року він отримує довічне грошове утримання за вислугу років, як суддя у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що відповідно до п. 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІ, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529) у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року N 192-VIII (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132) зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., N 22, ст. 145), Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., N 5, ст. 50), та щодо положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що Постанову суду першої інстанції частково прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, тому, Постанова Кам'янського районного суду Черкаської області від 14 березня 2017 року в частині задоволення адміністративного позову щодо позовних вимог за період з 01 квітня 2015 року по 24 липня 2016 року скасовується та в цій частині адміністративний позов залишається без розгляду, а в іншій частині Постанова суду першої інстанції залишається без змін.

Згідно з частиною десятою ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 100, 183-2, 197, 198, 200, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області задовольнити частково, Постанову Кам'янського районного суду Черкаської області від 14 березня 2017 року в частині задоволення адміністративного щодо позовних вимог за період з 01 квітня 2015 року по 24 липня 2016 року скасувати та в цій частині адміністративний позов залишити без розгляду.

В іншій частині Постанову Кам'янського районного суду Черкаської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Кузьменко В.В.

Собків Я.М.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Собків Я.М.

Кузьменко В. В.