Справа № 820/293/17
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 квітня 2017 р. № 820/293/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 БУД"
до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 БУД", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 27.10.2016 року № та №; витрати зі сплати судового збору стягнути на користь ТОВ "ОСОБА_3 БУД" за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.10.2016 року ОСОБА_4 ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області складено акт №3857/20-30-14-01/39065898 "Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ "ОСОБА_3 БУД" (податковий номер 39065898) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 29.07.2016 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 29.07.2016 р.", на підставі якого 27.10.2016 року були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення № та №. Позивач стверджує, що не вчиняв податкових правопорушень, про які згадується в акті перевірки. Викладені в акті судження інспекції є помилковими, не відповідають положенням закону та не узгоджуються з дійсними фактичними обставинами проведених платником податків господарських операцій. ТОВ "ОСОБА_3 БУД" виконані всі необхідні вимоги для включення до податкового кредиту сум ПДВ та сплачені податки у вірному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач - ОСОБА_4 об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов (т.1 а.с.209-211) відповідач вказав, що викладені в акті №3857/20-30-14-01/39065898 від 07.10.2016 р. судження ОДПІ про вчинення платником податків податкових правопорушень є правильними та вірними. Вказані порушення встановлені цілком об'єктивно. В ході перевірки також була досліджена вся наявна податкова інформація з контрагентом позивача - ТОВ "Металлсервіс Україна". На думку ОДПІ, висновків інших податкових органів достатньо для судження про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України. За таких підстав податкові повідомлення-рішення від 27.10.2016 року № та № є правомірними та обґрунтованими. Посилаючись на викладені вище доводи, відповідач просив суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, просив суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судовим розглядом встановлено, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 БУД", пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, код 39065898.

На обліку як платник податків підприємство перебуває в ОСОБА_4 ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

На підставі наказу від 22.09.2016 р. №1190, виданого ОСОБА_4 ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області, відповідачем проведена позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 БУД", з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 29.07.2016 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 29.07.2016 р.

Результати перевірки оформлені актом №3857/20-30-14-01/39065898 від 07.10.2016 р. (т.1 а.с.13-37).

За висновками перевірки, позивачем - ТОВ "ОСОБА_3 БУД", порушено:

1) п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755 - ІV (із змінами і доповненнями), внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток за 2014 рік на загальну суму 25200 грн.

2) п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755 - ІV (із змінами і доповненнями), внаслідок чого підприємством завищено рядок 19 "Сума від'ємного значення поточного звітного (податкового) періоду та від'ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, а саме за жовтень 20174 року на 28000 грн."

Не погодившись з висновками акту перевірки позивач надіслав на адресу ОСОБА_4 ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області свої заперечення. (т.1 а.с.38-42).

ОСОБА_4 ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 24.10.2016 року №19660/10/20-30-14-01-23 (т.1а.с.44-50), висновки спірного акту перевірки №3857/20-30-14-01/39065898 від 27.10.2016р. визнано обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

З посиланням на вказаний вище акт перевірки, ОСОБА_4 об'єднаною державною податковою інспекцією м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 27.10.2016 р.:

- №, яким ТОВ "ОСОБА_3 БУД" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 37800,00 грн., з яких 25200 грн. - основний платіж, 12600 грн. - штрафні (фінансові) санкції. (т. 1 а.с.52);

- №, яким ТОВ "ОСОБА_3 БУД" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 28000 грн. (т. 1 а.с.53).

Не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями підприємство оскаржило їх до Головного управління ДФС України в Харківській області. (т.1 а.с.55-60)

Рішенням ГУ ДФС України в Харківській області про результати розгляду скарги №6959/10/20-40-01-14 від 15.12.2016 р., податкові повідомлення-рішення ОСОБА_4 ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 27.10.2016 року № та № залишено без змін, а скаргу - без задоволення. (т.1 а.с.61-67).

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення-рішення, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті №3857/20-30-14-01/39065898 від 07.10.2016 р. на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив наступне:

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що позивач у перевіреному періоді мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Металлсервіс Україна" ().

Так, на підставі договору поставки №0994 від 07.10.2014 р., укладеного між ТОВ "ОСОБА_3 БУД" (покупець) та ТОВ "Металлсервіс Україна" (постачальник), постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити металопрокат,іменований в подальшому "продукція", в кількості та асортименті, зазначених у рахунку-фактурі постачальника, на умовах передбачених даним договором. (т.1 а.с.68-70).

Суд відмічає, що за формою складення, змістом прав і обовязків сторін, предметом домовленостей, суттєвими умовами, порядком виконання зобовязань тощо, означений договір закону не суперечить, вчинений між реально існуючими субєктами права зі статусом юридичних осіб, не має відношення до обігу обмежених в цивільному/господарському обороті товарів (робіт, послуг), на порушення інтересів держави як учасника суспільних публічних правовідносин з справляння податків (зборів) не спрямовані.

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій за правочином платник податків подав до суду складені контрагентом: копії: податкових накладних: № 27 від 08.10.2014р. на суму 108000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 18000,00 грн.); №32 від 09.10.2014 р. на суму 60000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 10000,00 грн.) (т.1 а.с.75-76); видаткової накладної №357 від 10.10.2014 року на суму 168000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 28000,00 грн.) (т.1 а.с.77), платіжних доручень №1171 від 09.10.2014 року на суму 11000,00 грн., №1173 від 09.10.2014 року на суму 49000,00 грн., №1165 від 08.10.2014 року на суму 1000000,00 грн., №1166 від 08.10.2014 року на суму 8000,00 грн. (т.2 а.с.14-17).

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, суд не вбачає недоліків у їх складанні як-то: дефектів форми, змісту або походження тощо, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак, оглянуті документи здатні призвести до зміни в структурі і стані активів платника податків сторони правочину, у звязку з цим сприймаються судом як належні та допустимі в розумінні ст.70 КАС України докази реальності вчинення господарських операцій.

Фактичних даних, які б засвідчували наявність у платника податків наміру набути у спірних правовідносинах безпідставну податкову вигоду, суд в ході розгляду справи не виявив.

Добутими доказами підтверджується факт вибуття з власності субєкта права-платника податків коштів в оплату вартості придбаних товарів (робіт, послуг), факт юридичної неповязаності сторін правочину, факт відсутності у сторін правочину спільних економічних інтересів, що в сукупності підтверджує звичайність умов ведення господарської діяльності.

Окрім того, відповідачем а ні в акті перевірки, а ні під час розгляду справи не ставиться під сумнів факт наявності товарів, придбаних ТОВ "ОСОБА_3 БУД" у його контрагентів. Податкові зобов'язання, що сплачені позивачем у визначений період у зв'язку з реалізацією готової продукції зараховані і порушень саме в згаданих питаннях не встановлено. Разом з цим, відповідач стверджує, що господарські операції по перевезенню товарів фактично не відбувалися.

Представником позивача у судовому засідання пояснено, що транспортування придбаного товару здійснювалось ТОВ "Металлсервіс Україна", що підтверджується видатковою накладною №357 від 10.010.2014 року (т.1 а.с.77) та картками складського обліку матеріалів №217 та №219 (т.1 а.с.79).

В обґрунтування господарської мети, представник позивача у судовому засіданні пояснив, що необхідність придбання у контрагента матеріалів (труби ДУ 50х3,5 та труби 76х3,5) зумовлена використанням ТОВ "ОСОБА_3 БУД" зазначених матеріалів у виробництві для виготовлення готових виробів і здійснення їх поставки кінцевим споживачам, зокрема:

- поставка на адресу ДООО "Агро-Люкка" (Республіка Молдова) згідно контракту купівлі-продажу №154 від 21.10.2014 року та специфікації №1 від 21.10.2014 року до контракту, частин обладнання для тваринництва, що підтверджується відповідними експортними митними документами та актами списання матеріалів у виробництво (т.2 а.с.25-37);

- поставка на адресу ООО "Либена" (Російська Федерація) згідно контракту №57/2 від 12.05.2014 року та специфікації №7 від 24.10.2014 року до контракту, частин обладнання для тваринництва, що підтверджується відповідними експортними митними документами та актами списання матеріалів у виробництво (т.2 а.с.38-53).

За формою складення, змістом прав і обовязків сторін, предметом домовленостей, суттєвими умовами, порядком виконання зобовязань тощо, означені договори закону не суперечать, вчинені між реально існуючими субєктами права зі статусом юридичних осіб, не мають відношення до обігу обмежених в цивільному/господарському обороті товарів (робіт, послуг), на порушення інтересів держави як учасника суспільних публічних правовідносин з справляння податків (зборів) не спрямовані.

Відносно викладених в акті перевірки обставин господарської діяльності контрагента позивача ТОВ "Металлсервіс Україна", які викладені в ухвалі Солом'янського районного суду м.Києва від 01.08.2016 року про надання дозволу на проведення у кримінальному провадженні №0000630 позапланової документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства України, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України, а діяння по відображенню в документах обовязкової податкової звітності, тобто в офіційних документах завідомо недостовірних відомостей, є об'єктивною стороною злочину, передбаченого ст.366 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним субєктом владних повноважень до суду також не подано.

Окрім того, в силу приписів статей 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.

Слушність наведеного висновку окружного адміністративного суду підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі №21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обовязковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

Однак, як зазначалось вище, обов'язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у т.ч. на його контрагентів.

Окремо суд зазначає, що в силу приписів ч.4 ст.70 КАС України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (затверджено постановою КМУ від 27.12.2010р. №1232; далі за текстом Порядок №1232), а також Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затверджено наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом Порядок №984) отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обовязку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону.

Вирішуючи спір по суті, суд також зазначає, що відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент вчинення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9 підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цією статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6, пунктами 138.11, 138.12 цією статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього кодексу.

За змістом п.138.6, п.138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені в ст. 198 Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п. 198.1., 198.2 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент вчинення спірних правовідносин), вищеназваної статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Підпунктом 198.6 п. 198 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Встановлені судом фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарських операції між позивачем та його контрагентами, а також правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту суми витрат на оплату вартості отриманих товарів (робіт, послуг), відповідно до первинних документів та за податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

За таких обставин, слід дійти висновку, що судження податкового органу про неправомірність формування податкового кредиту та завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ внаслідок чого занижено суми зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у перевіреному періоді не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Крім того, суд зазначає, що актом Головного управління ДФС у Харківській області №7/20-40-22-02-07/39065898 від 16.01.2016 року "Про результати планової виїзної перевірки ТОВ "ОСОБА_3 БУД" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 24.01.2014 року по 31.12.2014 року", в якому серед іншого відображені висновки перевірки господарських операцій між ТОВ "ВАРІНТ ОСОБА_3 БУД" та ТОВ "Металлсервіс Україна" і жодних порушень законодавства стосовно зазначених господарських операцій встановлено не було. (т.1 а.с.82-158).

Отже, в ході судового розгляду відповідачем не доведено правомірності мотивів для винесення спірних податкових повідомлень - рішень, що зумовлює висновок про необґрунтованість визначення платнику податків додаткових податкових зобов'язань і, як наслідок, наявність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 БУД".

За таких підстав, позов слід задовольнити.

Судові витрати слід розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71 ,158, 159, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 БУД" до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 27.10.2016 року № та №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 БУД" (місцезнаходження: 61017, м.Харків, вул.Лозівська, буд.3, код ЄДРПОУ - 39065898) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (61166, м.Харків, пр-т Науки, буд.9, код ЄДРПОУ -39859805).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 25 квітня 2017 року.

Суддя Панченко О.В.