Справа № 2-а-988/09/1420
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2010-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2010 р.Справа № 2-а-988/09/1420

Категорія:Головуючий в 1 інстанції:

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Кравця О.О. та Осіпова Ю.В.,

при секретарі Руденко І.Ю.,

розглянувши в місті Одесі в порядку письмового провадження у звязку з неявкою сторін в судове засідання апеляційну скаргу заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області на постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 червня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області про стягнення заборгованості та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області про зобовязання здійснити перерахунок та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 13 жовтня 2008 року у розмірі 4827 грн. 75 коп.. Одночасно позивач просила поновити строк для звернення до суду з позовною заявою.

В обґрунтування позову зазначалося, що ОСОБА_1 на підставі ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом. Однак відповідачем виплата вказаної допомоги проводиться в меншому розмірі.

Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 червня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено позивачу строк звернення з позовом до суду. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області здійснити перерахунок розміру державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що у 2007 році та у 2008 році мала одержувати ОСОБА_1, згідно з яким остання, починаючи з 09 липня 2007 року, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», має дорівнювати встановленому законом прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років, що без урахування щомісячної індексації становить: за період з 09 липня 2007 року по 31 липня 2007 року 343 грн. 52 коп., з 01 серпня 2007 року по 30 вересня 2007 року 463 грн. щомісячно, з 01 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року 470 грн. щомісячно, з 22 травня 2008 року по 31 травня 2008 року 208 грн. 71 коп., з 01 червня 2008 року по 30 червня 2008 року 647 грн., з 01 липня 2008 року по 30 вересня 2008 року 649 грн. щомісячно, з 01 жовтня 2008 року по 13 жовтня 2008 року 280 грн. 55 коп..

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, заступник начальника УПСЗН Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області в апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом при вирішенні справи порушено норми матеріального та процесуального права. На думку апелянта, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з порушенням позивачем строку звернення до суду. Крім того, виплату державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідачем проведено позивачу у відповідності до чинного законодавства України. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в УПСЗН Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області як працююча та застрахована у системі загальнообовязкового державного соціального страхування у відповідності до положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», отримуючи в період з 01 квітня 2007 року по 13 жовтня 2008 року допомогу по догляду за дитиною дочкою ОСОБА_2 - до досягнення нею трирічного віку.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»та ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Однак при задоволенні вимог ОСОБА_1 за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема ст. ст. 99 та 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Матеріалами справи встановлено, що за захистом порушеного відповідачем права на отримання названої допомоги за 2007 рік ОСОБА_1 звернулась лише 26 лютого 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 названого Кодексу (у вказаній вище редакції) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, в запереченнях на позовну заяву представник відповідача посилався на необхідність відмови у задоволенні позову за 2007 рік у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду (а. с. 11-12). Аналогічну позицію підтримано і в апеляційній скарзі представника відповідача.

Колегія суддів враховує, що право ОСОБА_1 на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»(в редакції до 28 грудня 2007 року) виникло у позивача у 2007 році після винесення рішення Конституційним Судом України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007. Вказане рішення Конституційного Суду України було у встановленому порядку опубліковано у липні 2007 року, а тому позивач повинна була дізнатися про порушення свого права саме у липні 2007 року.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду знаходить обґрунтованими доводи апелянта щодо необхідності відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року у звязку з пропуском строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Разом з цим, на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції Законом України «Про судоустрій і статус суддів»від 07 липня 2010 року частину 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України викладено в новій редакції, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно ч. 2 ст. 5 названого Кодексу провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На підставі наведених вище положень процесуального закону, чинних на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, із врахуванням викладеного вище висновку щодо безпідставного поновлення судом першої інстанції позивачу строку для звернення з позовом до суду, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 за 2007 рік із залишенням без розгляду вимог позивача по проведенню перерахунку та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Крім того, не ґрунтується на чинному законодавстві і висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача по проведенню перерахунку та виплати вказаної допомоги і за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»(в редакції до 28 грудня 2007 року) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Однак, пунктом 23 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»до статей 13 та 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»були внесені зміни, які вступили в силу з 01 січня 2008 року, і, у відповідності до яких, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.. Також із зазначеного Закону були виключені норми, відповідно до яких право на отримання допомоги мали лише особи, незастраховані в системі загальнообовязкового державного соціального страхування.

Пунктом 25 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»стаття 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», яка встановлювала розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для застрахованих в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, була виключена із названого Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення пункту 25 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»щодо внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»були визнані неконституційними.

Таким чином, в період з 01 січня по 22 травня 2008 року розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для осіб, застрахованих в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, регулювався статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», а з моменту втрати чинності положень пункту 25 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»зазначені правовідносини регулювалися також і статтею 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

На підставі ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень Конституції України та Рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що зміни до статей 13 та 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»були внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»з 01 січня 2008 року, а зміни у статтю 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», який діяв у часі раніше, з 22 травня 2008 року (з дати відновлення дії) не вносились, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

На підставі наведених вище положень чинного законодавства України Управління праці та соціального захисту населення Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області обґрунтовано проводило з 01 січня 2008 року виплату позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, встановленому ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції від 28 грудня 2007 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 22 травня 2008 року по 13 жовтня 2008 року із винесенням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу начальника Управління праці та соціального захисту населення Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області задовольнити частково.

Постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 червня 2009 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 по зобовязанню Управління праці та соціального захисту населення Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області здійснити перерахунок та виплату державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року залишити без розгляду.

В іншій частині заявленого позову прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: