Справа № 487/1147/17
Суддя: Агєєва Л. І.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/1147/17
Провадження № 2-а/487/104/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Агєєвої Л.І.

за участю секретаря Ткаченко І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Управління Пенсійного Фонду України у Миколаївській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії ОСОБА_3 Управління Пенсійного Фонду України у Миколаївській області, щодо не призначення пенсії за вислугу років у відповідності до вимог п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі, визначеному для осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», а саме 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення;

- зобовязати ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату йому пенсії за вислугу років, як звільненому у відставку зі служби в поліції за станом здоровя, виходячи з розміру 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 31.05.2016 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до наказу №111 о/с від 23.05.2016 року, його було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», тобто через хворобу.

Вищезазначений наказ було видано на підставі Свідоцтва про хворобу №68 від 14.03.2016 року, виданого ВЛК Державної установи «Територіальне медичне обєднання» МВС України по Миколаївській області, та складеного у відповідності до Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом МВС №85 від 06.02.2001 року.

На момент звільнення, його вислуга років для призначення пенсії склала 25 років 6 місяців 17 днів.

В травні 2016 року ГУПФУ йому було призначено пенсію за вислугу років, однак при її обчислені, в порушення вимогп. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п. п. 2, 3 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», відповідачем розмір пенсії було розраховано виходячи з 50 відсотків відповідних сум грошового забезпечення та 3 відсотків відповідних сум грошового забезпечення за кожний рік вислуги понад 20 років, натомість передбачених 55 відсотків.

Відповідно до вищезазначених положень закону, з врахуванням наявної у нього вислуги років в органах міліції, розрахунок нарахованої йому пенсії має становити 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, натомість на даний час розмір його пенсії складає 65 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

05.01.2017 року представник позивача звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії за вислугу років, у розмірі 55відсотків відповідних сум грошового забезпечення, однак у здійснені перерахунку пенсії ОСОБА_2 було відмовлено, про що направлено повідомлення №18-л-06 від 17.01.2017 року.

Зазначені дії відповідача щодо не призначення пенсії у розмірі передбаченому положеннями п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п. п. 2, 3 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_2 вважає неправомірними, що і слугувало підставою для його звернення до суду з даним позовом.

До судового засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій зазначив, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності. Крім цього, подав клопотання яким просив поновити строк для звернення до суду з вказаним позовом.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ст. 12, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Відповідно до п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №135/13402, до заяви про призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності надаються, зокрема, військово-лікарські документи про стан здоров'я звільненої особи. Тому при призначенні пенсії за вислугу років поліцейським у розмірі 55% за 20 років вислуги років, військо - лікарські документи мають містити в собі інформацію про непридатність особи до служби в поліції, як це передбачено п. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Оскільки надане позивачем до органів Пенсійного фонду свідоцтво про хворобу від 22 липня 2016 року №179 не містить інформацію про непридатність до служби в поліції, то підстави для перерахунку пенсії відсутні.

Також просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності звернення позивача до суду, передбачені положеннями ст. ст. 99, 100 КАС України.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що наказом №111 о/с від 23.05.2016 року ОСОБА_3 управління національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_2 відповідно до ст. 77 ч. 1 п. 2 Закону України «Про національну поліцію», звільнено зі служби в поліції (через хворобу); вислуга років на день звільнення у календарному обчислені становить 24 роки 07 місяців 04 дні, вислуга років для призначення пенсії - 25 років 06 місяців 17 днів.

Вказаний наказ було винесено на підставі свідоцтва про хворобу №68, виданого 14.03.2016 року Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» (форма свідоцтва затверджена Наказом МВС України № 85 від 06.02.2001 року), згідно якого ОСОБА_2 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, та зазначено, що захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в Національній поліції України.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУПФУта з 31.05.2016 року отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», основний розмір якої, відповідно до розрахунку становить 65 відсотків грошового забезпечення.

05.01.2017 року представник позивача звернулася до відповідача із заявою про проведення ОСОБА_2 перерахунку пенсії за вислугу років, у розмірі 55відсотків відповідних сум грошового забезпечення, відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

17.01.2017 року ГУПФУ ОСОБА_2, відмовлено в перерахунку пенсії за ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) у зв'язку тим, що надані ним військово-лікарські документи (а саме Свідоцтво про хворобу №68 від 14.03.2016 року) не містять інформації про непридатність особи до служби в поліції, як це передбачено пунктом 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Однак вказані дії посадових осіб ГУПФ є неправомірними, оскільки не базуються на діючих правових нормах.

Відповідно до положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що закріплені нею права і свободи не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 року Конституційного Суду України зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За положеннями п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсії за вислугу років призначаються в наступних розмірах:

- особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно ст. 77 ч. 1 п. 2 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Відповідно до п. 1.63, п. 1.67 Порядку проведення військово-лікарської експертизи медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу системі МВС України. Затвердженого наказом МВС України від 06.02.2001 року №85, ВЛК (військово-лікарська комісія) свої постанови виносять на час фактичного огляду даної особи. За результатами медичного огляду ВЛК виносять такі постанови: щодо кандидатів на службу в органи внутрішніх справ: «Придатний до служби», «Не придатний до служби». На осіб рядового й начальницького складу, які проходять медичний огляд і підпадають під дію статей (пунктів) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальне визначення придатності до служби в органах внутрішніх справ, ВЛК виносить одну із таких постанов: «Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Обмежено придатний до військової служби».

Згідно п. 1.78.8 Порядку, Постанови ВЛК про причинний зв'язок виносяться в таких формулюваннях: «Захворювання, ТАК, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ», якщо воно виникло в період проходження служби в органах внутрішніх справ або коли захворювання, яке виникло до служби, в період служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

Пунктом 4. Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію від 23.12.2015 року № 901-VIII, який набрав чинності 28.12.2015 року, усуває поняття ОВС (органів внутрішніх справ) з українського законодавства.

При цьому, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справах щодо права на пільги від 20 березня 2002 року №5-оп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 про рівень пенсій і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення №5-рп/2002).

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, аналізу діючих та зазначених вище норм чинного законодавства та правових позицій Конституційного Суду України, враховуючи, що ОСОБА_2 звільнений зі служби в поліції на підставі ч. 1 п. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), яка відповідно до Свідоцтва про хворобу №68 від 14.03.2016 року пов'язана з проходженням служби в Національній поліції України, суд приходить до висновку, що дії ГУПФУ щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_2 на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як звільненого зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» є неправомірними.

Таким чином, вимоги ОСОБА_2 щодо зобовязання ГУПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, як звільненому у відставку зі служби в поліції за станом здоровя, на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», виходячи з розміру 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, перерахунок пенсії слід здійснити починаючи з 24.02.2017 року, тобто з моменту звернення ОСОБА_2 до суду з вказаним позовом, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

При цьому, необхідно враховувати, що предметом позову в даній справі є бездіяльність суб'єкта владних повноважень, пов'язана з пенсійними виплатами, які є регулярними, щомісячними платежами, тому слід перевіряти строк звернення до суду залежно від виду платежу та тривалості періоду, за який виник спір.

Як було встановлено судом, Повідомлення про призначення пенсії №2372/05, ОСОБА_2 отримав у липні 2016 року, з цього ж моменту йому стало відомо про порушення його прав.

Виходячи з вимог ст. 99 ч. 2 КАС України початок перебігу строку звернення до суду, суд пов'язує не з фактом обізнаності особи, якій належить порушене право в зв'язку з тим, що цей суб'єктивний момент є результатом недбалого ставлення особи до охорони власних прав, а з моменту, коли вона повинна була дізнатися про таке порушення. Враховуючи принцип, закріплений ст. 68 Конституції України, позивачем не доведено, що ним пропущено шестимісячний строк, передбачений ст. 99 КАС з поважних причин.

Таким чином, оскільки позов стосується поновлення виплати позивачу щомісячної пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка є регулярним, щомісячним платежем, та подано 24.02.2017 року, суд приходить до висновку що позивачем пропущено шестимісячний термін звернення до суду з вказаним позовом, а отже вимоги в частині перерахунку та виплати пенсії за період з 31.05.2016 року по 23.02.2017 року підлягають залишенню без розгляду.

Частина 1 ст. 94 КАС України передбачає, що в разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову понесені витрати на оплату судового збору всього в розмірі 640 грн., які і підлягають стягненню з відповідача. При цьому, відсутність бюджетних асигнувань не звільняє відповідача від відшкодування позивачу судових витрат у разі задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 159-163, 185-186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_3 Управління Пенсійного Фонду України у Миколаївській області, щодо не призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років у відповідності до вимог п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі, визначеному для осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», а саме 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

Зобовязати Головне Управління Пенсійного Фонду України у Миколаївській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату йому пенсії за вислугу років, як звільненому у відставку зі служби в поліції за станом здоровя, виходячи з розміру 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 24.02.2017 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути з ОСОБА_3 Управління Пенсійного Фонду України у Миколаївській області на користь ОСОБА_2 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 640,00 грн.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії щодо вимог, заявлених за період з 31.05.2016 року по 23.02.2017 року - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної чинності через 10 днів з моменту її ухвалення. Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва в строк та порядок, передбачений ст. 186 КАС України.

Суддя: Л.І. Агєєва