Справа № 820/6101/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків

19 квітня 2017 р. № 820/6101/16
Харківський окружний адміністративний суд у колегіальному складі:

головуючого судді - Мар`єнко Л.М., суддів - Мельникова Р.В., Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Вождаєвій М.О.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому просить суд:

- зобов`язати відповідача, військову частину польова пошта НОМЕР_1 , направити позивача на військово-лікарську комісію, для встановлення проценту втрати працездатності від отриманої хвороби (гепатиту С) під час проходження військової служби;

- зобов`язати відповідача, Міністерство оборони України, здійснити розрахунок та сплатити одноразову грошову допомогу в зв`язку з частковою втратою працездатності, яка буде розрахована на підставі висновку військово-лікарської комісії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачами порушено вимоги постанови КМУ від 25 грудня 2013 року № 975 та не сплачено відповідно до її приписів одноразову грошову допомогу.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Через канцелярію суду надав заяву, в якій просив суд розглядати позов без його участі.

Представник відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Згідно наданих до суду письмових заперечень зазначив, що діяв відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Представник відповідача, Міністерства оборони України, в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Через канцелярію суду надав клопотання, в якому вказав про розгляд справи за відсутності представника Міністерства оборони України. Згідно наданих до суду письмових заперечень просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, колегія суддів виходить з таких підстав.

Як вбачається з довідки від 15.03.2016 р. №88 позивач відповідно до наказу військового комісара Московського районного військового комісаріату міста Харкова від 27.02.2015 року був призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 на посаду навідника 2-го десантно-штурмового взводу 3-ї десантно-штурмової роти(а.с.8).

Відповідно до наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України №185 від 04.07.2015 року 12 червня 2015 року, позивача було залучено до участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань(а.с.9-11).

Вказане вище також підтверджується витягом з наказу від 18.06.2015 року №118(а.с.12).

Під час розгляду справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 в період з 20.06.2015 року по 02.08.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України районі (районах) проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях(а.с.21).

У зв`язку з поганим самопочуттям позивача наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 02.08.2015 року №160 направлено для лікування до ХВМКЦ(а.с.17).

За розпорядженням командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №2154 від 26.11.2015 року 10.12.2015 року госпітальна військово-лікарська комісія терапевтичного профілю ВЧ НОМЕР_2 провела огляд для визначення ступеню придатності до військової служби позивача.

За результатами огляду комісією складено свідоцтво про хворобу №1821 (а.с.13-14), зі змісту якого вбачається, що позивач хворіє хронічним вірусним гепатитом «С» без порушення функції печінки. Також зазначено, що захворювання не пов`язане з проходженням військової служби.

На підставі рапорту позивача та висновку ВЛКВ МО України від 23.12.2015 року №1190/13 ОСОБА_1 наказом від 24.03.2016 року №90 звільнено з військової служби у запас за п. «б» частини 8 (за станом здоров`я) (а.с.24).

Також вказаним вище наказом від 24.03.2016 року №90 наказано виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у максимальному розмірі згідно наказу Міністра оборони України від 27.01.2016 року №454, надбавку за виконання особливо важких завдань у розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років згідно наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 та додаткову грошову допомогу в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення за проходження служби в підрозділах високо мобільних десантних військ згідно постанови КМУ від 08.20.2012 року №956.

Однак, на думку позивача, при звільненні йому мала бути сплачена ще одноразова грошова допомога за втрату працездатності (здоров`я) без встановлення інвалідності на підставі постанови КМУ від 25 грудня 2013 року № 975.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає відповідно до Конституції України Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи затверджено наказом Міністра оборони України 14.08.2008 р. №402 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Відповідно до п. 1.2, 1.1 Положення військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово Морських Сил Збройних Сил України, визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Приписами п. 2.1, 2.2 Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом.

До штатних ВЛК належать:

Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);

ВЛК регіону;

ВЛК евакуаційного пункту;

ВЛК пересувної госпітальної бази.

Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та лікувальних закладах.

Згідно з п.1.3 Положення основними завданнями військово-лікарської експертизи є:

добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України;

аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я;

контроль за організацією і станом лікувально-оздоровчої роботи серед призовників, аналіз результатів і розроблення пропозицій із удосконалення цієї роботи;

контроль за організацією, проведенням і результатами лікувально-діагностичної роботи у військових, цивільних лікувальних закладах та медичних підрозділах військових частин, що стосується військово-лікарської експертизи;

надання методичної та практичної допомоги з питань військово-лікарської експертизи військово-лікарським комісіям, лікувальним закладам Міністерства оборони України;

визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть;

розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) і Міністерства оборони України вимог щодо стану здоров`я призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, резервістів для найдоцільнішого використання їх на військовій службі;

визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням;

проведення наукової роботи з питань військово-лікарської експертизи;

підготовка кадрів для військово-лікарських комісій.

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року №450 затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей.

Відповідно до п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, у разі захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва) в період проходження військової служби військовослужбовець направляється на медичний огляд до ВЛК для визначення ступеня його придатності до військової служби та встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) чи захворювання з виконанням обов`язків військової служби або з проходженням військової служби.

Рішення ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовця оформлюється свідоцтвом про хворобу, довідкою ВЛК, витягом з протоколу засідання ВЛК.

Суд зазначає, що командиром військової частини позивач був направлений для огляду військово-лікарської комісії.

За результатами огляду позивача військово-лікарською комісією складено свідоцтво про хворобу №1821(а.с.13-16).

Суд звертає увагу, що комісія дійшла до висновку, що захворювання позивача не пов`язане з проходженням військової служби.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, після проходження ВЛК у разі звернення військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби) лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я оформляє необхідні документи на МСЕК для встановлення йому групи інвалідності та (або) відсотка втрати працездатності.

Встановлення відсотку втрати працездатності є завданням медико-соціальної експертизи, яка регулюється «Положенням про медико-соціальну експертизу» затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що група інвалідності або відсоток втрати працездатності встановлюється не ВЛК, а МСЕК.

Таким чином, позивач не позбавлений права самостійно звернутися до ВЛК Північного регіону з заявою про направлення його до МСЕК, у відповідності до п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей.

За таких обставин, частина позовних вимог щодо зобов`язання ВЧ польова пошта НОМЕР_1 , направити позивача на військово-лікарську комісію, для встановлення проценту втрати працездатності від отриманої хвороби (гепатиту С) під час проходження військової служби задоволенню не підлягає.

Щодо частини позовних вимог про зобов`язання відповідача, Міністерство оборони України, здійснити розрахунок та сплатити одноразову грошову допомогу в зв`язку з частковою втратою працездатності, яка буде розрахована на підставі висновку військово-лікарської комісії, колегія суддів зазначає наступне.

Вимога про зобов`язання Міністерство оборони України здійснити розрахунок та сплатити одноразову грошову допомогу є похідною від вимоги про зобов`язання ВЧ польова пошта В2749, направити позивача на військово-лікарську комісію, для встановлення проценту втрати працездатності від отриманої хвороби (гепатиту С) під час проходження військової служби.

Крім того, вказана вимога є передчасною, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Відповідно до п. 1, 2 Порядку №975 військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України Про військовий обов`язок і військову службу.

Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України Про військовий обов`язок і військову службу та указами Президента України.

Згідно з п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Приписами п. 7 Порядку №975 встановлено, що у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, у розмірі, що визначається у відповідних відсотках.

Згідно з п. 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу, зокрема, довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

За визначенням п. 12, 13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

За змістом п. 15 Порядку №975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він не позбавлений права самостійно звернутися до ВЛК Північного регіону з заявою про направлення його до МСЕК для встановлення йому групи інвалідності та (або) відсотка втрати працездатності, у відповідності до п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 24 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Мар`єнко Л.М.

Суддя Мельников Р.В.

Суддя Полях Н.А.