Справа № 807/188/17
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 рокум. Ужгород№ 807/188/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Кречко Л.В.

за участю представників

позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 03.01.2017 року № 02-75/17)

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 17.03.2017 року № 13-35/1912)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги частково, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 квітня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 28 квітня 2017 року.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (далі ТУ ДСА в Закарпатській області, позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою (а.с.4-8) до управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області (ухвалою суду від 26 квітня 2017 року (протокольно, занесеною до журналу судового засідання від 26.04.2017 року) замінено на належного відповідача Західний офіс Держаудитслужби, далі відповідач), яким просить визнати протиправними та скасувати абзаци 4 та 5 вимоги управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 25 січня 2017 року № 13-07-08-14/3142 (щодо нарахування та виплати суддям надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки).

Позовні вимоги мотивовані тим, що проведеною управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській ревізією Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області виявлено порушення ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в міськрайонних та районних судах області не проводився перерахунок стажу роботи суддів з врахуванням того, що після набрання чинності положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192, до стажу роботи, який обчислюється для одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, враховується тільки час роботи на посадах суддів, відтак, зайво нараховано надбавки за вислугу років на загальну суму 1352408,63 грн., в тому числі за 2015 рік 368704,28 грн. та за 2016 рік 983704,35 грн. та як наслідок зайво перераховано єдиного соціального внеску на загальну суму 350254,61 грн., в тому числі, за 2015 рік 133839,65 грн. (36,3 %) та за 2016 рік 216414,96 грн. (22,0 %). Позивач не погоджується з вимогою про усунення порушень в частині, що стосується розміру надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки суддів, в тому числі і щодо відшкодування зазначених збитків, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову (лист управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 07.03.2017 року за № 13-07-17/939, а.с.21-25), в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ревізією дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки встановлено, що в порушення ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону № 192 від 12.02.2015 року, в міськрайонних та районних судах області не проводився перерахунок стажу роботи суддів з врахуванням того, що після набрання чинності положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192, до стажу роботи, який обчислюється для одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки враховується тільки час роботи на посадах суддів. Результати ревізії стосовно виявлених порушень і законів нормативно-правових актів відображені в акті від 28.12.2016 року № 13-07-08/4, який посадовими особами позивача підписано з запереченнями. Враховуючи наведене, управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області правомірно винесено вимогу про усунення виявлених ревізією порушень.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні такого в повному обсязі підстав, що наведені в поданому заперечені. Крім того додатково зазначав, що згідно судової практики Верховного Суду України, оскільки оскаржена вимога управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області містить вимогу щодо відшкодування збитків (в т.ч., щодо нарахування та виплати суддям надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки) - правомірність вимоги перевіряється у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області за період з 01.01.2014 року по 30.09.2016 року, про що складено акт ревізії від 28.12.2016 року № 13-07-08/4. За результатами ревізії виявлено фінансових порушень на загальну суму 1739371,24 грн., в тому числі, операцій, проведених з порушенням чинного законодавства, що призвели до втрат на суму 1739371,24 грн. Порушення, виявлені в ході ревізії усунуто частково, на суму 35008,00 грн. Не усунутими залишилися фінансові порушення на суму 1704363,24 грн., зокрема, ревізією дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки встановлено, що в порушення ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону № 192 від 12.02.2015 року, в міськрайонних та районних судах області не проводився перерахунок стажу роботи суддів з врахуванням того, що після набрання чинності положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192, до стажу роботи, який обчислюється для одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, враховується тільки час роботи на посадах суддів. Внаслідок не проведення перерахунку розміру надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, що є порушенням ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону № 192 від 12.02.2015 року у період з 28.05.2015 року по 30.09.2016 року проведено зайве нарахування надбавки за вислугу років на загальну суму 1352408,63 грн., та як наслідок, зайво перераховано єдиного соціального внеску на загальну суму 350254,61 грн. Даний акт ревізії був підписаний позивачем із запереченнями.

За результатами ревізії складено вимогу про усунення порушень від 25.01.2017 року № 13-07-08-14/342 (а.с.10-12).

Вказаною вимогою зобовязано позивача усунути виявлені порушення законодавства, в тому числі, відшкодувати збитки, завдані встановленими порушеннями, в установленому законом порядку.

ТУ ДСА в Закарпатській області звернулось до суду з позовом, яким просить визнати протиправними та скасувати вимогу управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 25 січня 2017 року № 13-07-08-14/3142 частково абзаци 4 (…в порушення ст.. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ", у редакції Закону № 192 від 12.02.2015 року, в міськрайонних та районних судах області не проводився перерахунок стажу роботи суддів з врахуванням того, що після набрання чинності положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192, до стажу роботи, який обчислюється для одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, враховується тільки час роботи на посадах суддів) та 5 (внаслідок не проведення перерахунку розміру надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, що є порушенням ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону № 192 від 12.02.2015 року у період з 28.05.2015 року по 30.09.2016 року проведено зайве нарахування надбавки за вислугу років на загальну суму 1352408,63 грн., та як наслідок, зайво перераховано єдиного соціального внеску на загальну суму 350254,61 грн. …).

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" № 2939-XII від 26.01.1993 року (далі Закон 2939).

Відповідно до ст. 2 Закону 2939, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

За приписами ст. 4 Закону 2939, інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону 2939, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів.

Положеннями ч. 1 ст. 10 Закону 2939 визначені повноваження органу державного фінансового контролю під час проведення перевірки, а саме: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо) (п.1); одержувати від службових і матеріально відповідальних осіб об'єктів, що контролюються, письмові пояснення з питань, які виникають у ході здійснення державного фінансового контролю (п.6); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (п.7); звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п.10); при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку (п.13).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.215 року за № 868 утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

Відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 року за № 43 (далі Положення), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є, зокрема, здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року за № 266 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби" утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної аудиторської служби, в тому числі Західний офіс Держаудитслужби. Відповідно до вказаної постанови реорганізовано територіальні органи Державної фінансової інспекції, в тому числі і Державну фінансову інспекцію у Закарпатській області, шляхом їх приєднання до відповідних міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби. Таким чином, Державну фінансову інспекцію у Закарпатській області реорганізовано, шляхом її приєднання до Західного офісу Держаудитслужби.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року за № 519-р функції і повноваження Державної фінансової інспекції України, що припиняється, покладено на Державну аудиторську службу України.

Відповідно до п. 1 Положення про Західний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби України від 02.06.2016 року за № 23, Західний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом, у складі Західного офісу Держаудитслужби утворюються структурні підрозділи - управління, в тому числі, управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання, визначено в Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року за № 550 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 16, пункту 35 Порядку, ревізія проводиться шляхом: документальної перевірки, що передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об'єкта контролю, пов'язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (п.16). Результати ревізії оформляються актом, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Згідно з пп. 9 п. 4 Положення, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме:

- вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог;

- звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів;

- застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства;

- передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Водночас, відповідно до вимог підпункту 16 п. 6 Положення, Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Наведені вище норми кореспондуються з приписами п. 7 ст. 10 Закону 2939, згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Частиною 2 ст. 15 Закону 2939 встановлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, органу держфінконтролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень, при цьому, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган держфінконтролю визначає їх розмір та звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Виходячи з наведеного, діюче законодавство надає органу держфінконтролю право здійснення контролю за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства право на пред'явлення обов'язкових до виконання вимог щодо усунення таких правопорушень та визначає процедуру звернення органу держфінконтролю до суду.

Вимога органу дежрфінконтролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. При цьому, на переконання суду, виявлені під час перевірки суми нецільового використання коштів державного або місцевих бюджетів, які підлягають поверненню до відповідного бюджету, є нічим іншим як збитками заподіяними такому бюджету. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Наведені норми закріплюють право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Судом встановлено, що вимога управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 25 січня 2017 року № 13-07-08-14/3142 містить інформацію про виявлені порушення (в тому числі ті, що є предметом оскарження в судовому порядку), містить суму завданих збитків та вимога вимагає відшкодування завданих збитків.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом Держаудитслужби, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, однак, в даному випадку адміністративний позов не має вимогою стягнення виявлених збитків.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

У відповідності до абзацу другого ч.1 ст.244 - 2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відтак, звернення підконтрольної установи до адміністративного суду з позовом про скасування вимоги, яка вказує на розмір матеріальної шкоди (збитків) та обсяги незаконних видатків, не є належним способом захисту, адже правильність здійснення розрахунку та наявність збитків, як наголошує Верховний Суд України, може бути розглянуто виключно у межах провадження за позовом органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

Суд зазначає, що обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка, згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", є джерелом права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Бендерський проти України" (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Надаючи оцінку висновкам управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області, викладеним в оскарженій вимозі, щодо порушень при обчисленні стажу роботи суддів для виплати надбавки та додаткову відпустку, суд зазначає наступне:

Приписами ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (втратив чинність частково, чинний та в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон України 2453) встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України". Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років 15 відсотків; більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

При цьому, п. 11 Перехідних положень Закону № 2453 визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Положеннями ч.6 ст.44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ (втратив чинність), було визначено, що для суддів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі пільги.

28.03.2015 року набув чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIII (далі Закон 192), яким Закон 2453 викладено у новій редакції.

Розмір суддівської винагороди, її складові, а також визначення стажу роботи судді, у тому числі посади, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, врегульовані статтями 133 і 135 Закону України 2453.

Згідно з абзацом 1 частини 5 статті 133 Закону 2453, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків; більше 5 років 20 відсотків; більше 10 років 30 відсотків; більше 15 років 40 відсотків; більше 20 років 50 відсотків; більше 25 років 60 відсотків; більше 30 років 70 відсотків; більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті суддівська винагорода складається з посадового окладу т доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (ч.3 ст.133 Закону України 2453).

Вичерпний перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, визначений ч.1 ст. 135 Закону України 2453.

Так, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Прикінцеві та перехідні положення Закону 192 не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право певний розмір доплати за вислугу років.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Питання гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення неодноразово були предметом розгляду Конституційного Суду України, а саме: рішення від 24.06.1999 року № 6-рп/99, рішення від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, рішення від 01.12.2004 року № 19-рп/2004, рішення від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, рішення від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, рішення від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді під час здійснення ним своїх повноважень. Статус судді та його елементи не є особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування незалежності верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-7/99 зазначено, що дію акту в часі треба розуміти так, що вона починається з набрання актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто, до події чи факту застосовується той закон, під час дії якого події (факти) настали чи мали місце.

Таким чином, виходячи із вищезазначених положень, зміст та обсяг досягнутих суддями соціальних гарантій не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.

Викладення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI у новій редакції (в звязку із прийняттям Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIII) не є підставою для зміни порядку визначення стажу роботи щодо судді, призначеного до прийняття відповідних змін.

Виходячи з наведених приписів законодавства та встановлених в судовому засіданні обставин у системному їх зв'язку, суд констатує про хибність висновків органу держфінконтролю про наявність порушень ТУ ДСА в Закарпатській області при обчисленні стажу роботи суддів для виплати надбавки та додаткову відпустку, оскільки обчислення такого стажу здійснювалось у відповідності до положень діючого законодавства, що регулювало спірні правовідносини в охоплений перевіркою період, та таке здійснюється виключно на підставі даних про стаж роботи, що надається до ТУ ДСА в Закарпатській області відповідними місцевими судами.

Відповідно до приписів Закону 2939, фінансовий контроль здійснюється з метою виявлення порушень та вжиття заходів щодо їх усунення. При цьому такі заходи повинні бути ефективними та пропорційними, тобто спрямованими на фактичне усунення виявлених порушень з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення, яких спрямовані такі заходи. Водночас, вимоги органів державного фінансового контролю повинні бути законними, обґрунтованими, зрозумілими, чіткими та такими, що не допускають неоднозначного їх тлумачення.

При цьому, оскаржена вимога не відповідає наведеним принципам діяльності органу держфінконтролю, оскільки висновок про наявність порушень (які є предметом оскарження за даним позовом) є хибним, суперечить вимогам законодавства та встановленим в судовому засіданні обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Західним офісом Держаудитслужби не доведено правомірності висновків, викладених у вимозі в частині, щооскаржена ТУ ДСА в Закарпатській області в судовому порядку, однак, незважаючи на помилковість та, відповідно, незаконність оскарженої вимоги, враховуючи, що у межах даного провадження позивач звернувся до суду із позовом про скасування вимоги, яка вказує на виявлені збитки, їх розмір та зміст якої зводиться до зобов'язання відшкодувати такі збитки та правову позицію Верховного Суду України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат відповідача, судові витрати по справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 52, 71, 160, 163, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги частково - відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя ОСОБА_3