Справа № 2а-2874/10/1570
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ К/800/38387/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2011 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року

у справі № 2а-2874/10/1570

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2010 Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси (далі - відповідач, ДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень від 27 серпня 2009 року № /0 та № /0, якими підприємцю визначено податкове зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб" у сумі 49189,23 грн., в тому числі штрафні (фінансові) санкції - 32792,82 грн., та 3466,67 грн. відповідно.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення рішення ДПІ форми "Р" від 27 серпня 2009 року № /0 та № /0.

У касаційній скарзі Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом надання заперечення проти касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, які не дозволяють суду касаційної інстанції здійснювати переоцінку досліджених та оцінених судами попередніх інстанцій доказів, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою прийняття ДПІ податкових повідомлень - рішень, з приводу правомірності яких виник спір, став висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки від 13 серпня 2009 року № 2450/17-01//367, про порушення позивачем у період охоплений перевіркою (з 01 квітня 2006 року по 31 березня 2009 року) норм підпункту пп. 7.1 ст. 7, пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, пп. 16.3.5 п. 16.3 ст. 16 пп. "а" п. 17.2 ст. 17, ст. 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22 травня 2003 року № 889-IV (втратив чинність з 01 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 889-IV) та статей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26 грудня 1992 року № 13-92 внаслідок того, що під час виплати доходу у вигляді орендної плати за житлове приміщення гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 не утримано податок з доходів фізичних осіб у сумі 16396,41 грн. та на загальних підставах не оподатковано дохід, отриманий від здійснення іншої діяльності, яка не зазначена у свідоцтві про сплату єдиного податку підприємця, у сумі 32753,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що режим оподаткування єдиним податком поширюється на всі доходи суб'єкта малого підприємництва, що обрав спрощену систему оподаткування, незалежно від видів підприємницької діяльності, від яких ці доходи одержані. Також, суд дійшов висновку, що висновки ДПІ, відображення в акті перевірки, щодо сплати позивачем фізичним особам доходу без утримання податку, є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з абзацом 3 п. 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03 липня 1998 року № 727/98 (у редакції Указу Президента України від 28.06.1999 № 746/99) (далі - Указ № 727/98) у разі, коли фізична особа суб'єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

Порядок переходу суб'єкта малого підприємництва на спрощену систему оподаткування врегульовано п. 4 Указу № 727/98, згідно з абзацом 2 якого форма та порядок видачі свідоцтва про право сплати єдиного податку встановлюються Державною податковою адміністрацією України і є єдиними на всій території України. Для переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову заяву до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації.

Згідно з Порядком видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року № 599, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 752/4045, підставою для видачі свідоцтва є подання суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою письмової заяви згідно з додатком 1 до зазначеного Порядку. У рядку 2 вказаної заяви зазначається вид (види) діяльності, яким суб'єкт підприємницької діяльності передбачає займатися. Зазначені суб'єктом малого підприємництва види діяльності записуються податковим органом у свідоцтві про сплату єдиного податку.

При цьому, нормами Указу № 727/98 не передбачено обов'язку суб'єкта малого підприємництва, який бажає перейти на спрощену систему оподаткування, обирати вичерпний перелік видів підприємницької діяльності, якими він планує займатися.

Обмеження у застосуванні спрощеної системи щодо деяких видів підприємницької діяльності встановлені Законом України від 25 березня 2005 року № 2505-IV "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України". Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень цього Закону з 01 липня 2005 року до прийняття Закону України "Про спрощену систему оподаткування" Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" застосовується з урахуванням таких особливостей.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва не поширюється на: суб'єктів підприємницької діяльності, які провадять діяльність у сфері грального бізнесу (в тому числі діяльність, пов'язану із влаштуванням казино, інших гральних місць (домів), гральних автоматів з грошовим або майновим виграшем, проведенням лотерей (у тому числі державних) та розіграшів з видачею грошових виграшів у готівковій або майновій формі), здійснюють обмін іноземної валюти; суб'єктів підприємницької діяльності, які є виробниками підакцизних товарів, здійснюють господарську діяльність, пов'язану з експортом, імпортом та оптовим продажем підакцизних товарів, оптовим та роздрібним продажем підакцизних пально-мастильних матеріалів; суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють: видобуток та виробництво дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення; оптову, роздрібну торгівлю промисловими виробами з дорогоцінних металів, що підлягають ліцензуванню відповідно до Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності".

Інших обмежень щодо видів підприємницької діяльності, під час здійснення яких може застосовуватися спрощена система оподаткування, чинне законодавство (на момент спірних відносин) не містить.

У свою чергу, вичерпний перелік умов, дотримання яких є необхідним для застосування спрощеної системи оподаткування, встановлені п. 1 Указу № 727/98. Ці умови не обмежують суб'єкта малого підприємництва у виборі здійснюваних ним видів діяльності лише тими, що зазначені у свідоцтві про сплату єдиного податку чи в будь-якому іншому документі.

Отже, суб'єкт малого підприємництва має право займатися будь-якими видами підприємницької діяльності, за винятком тих, що не можуть здійснюватися з використанням спрощеної системи оподаткування в силу прямої законодавчої заборони.

За таких обставин режим оподаткування єдиним податком поширюється на всі доходи суб'єкта малого підприємництва, що обрав спрощену систему оподаткування, незалежно від видів підприємницької діяльності, від яких ці доходи одержані.

Наявність певного рядка в заяві суб'єкта малого підприємництва про видачу свідоцтва про сплату єдиного податку та зміст самого свідоцтва не можуть слугувати такими обмеженнями, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України "Про систему оподаткування" механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) не може встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Таким чином, норми Указу № 727/98 поширюються на всі доходи суб'єкта спрощеної системи оподаткування, отримані ним як виручка від реалізації товарів, робіт, послуг у межах усіх видів здійснюваної ним підприємницької діяльності. При цьому ставка, за якою сплачується єдиний податок таким суб'єктом малого підприємництва, визначається з урахуванням абзацу третього п. 2 Указу.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ФОП ОСОБА_4 є платником єдиного податку за максимальною ставкою, граничний обсяг виручки (500 тис. грн.), встановленої Указом № 727/98, не перевищив, а податковим органом не встановлено, за які види послуг підприємець отримав дохід від СП "Софрахім", Банк "Петрокомерц Україна", ЗАТ "Содружество", ТОВ "Укрспецтехніка", ТОВ "Інтертрейдинг", ТОВ "Дондіпровуглемаш", ВАТ "Санібев Україна", ДНДІ "Організація та механізація шахтного будівництва", ТОВ "Поле-порт", ДП "Енергоатом", дійшли вірного висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення від 27 серпня 2009 року № /0.

Обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій щодо неправомірності визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб" у сумі 16396,41 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 32792,82 грн. згідно з податковим повідомлення - рішенням від 27 серпня 2009 року № /0.

Згідно з п. 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 327 (втратив чинність згідно з наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984), за результатами проведення невиїзних документальних. виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Згідно з п. 1.6 та п. 1.7 Розділу I Порядку № 327, за результатами невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок в акті викладаються усі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, які стосуються фактів виявлених порушень податкового та валютного законодавства. Факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Як визначено пп. 2.3.2 розділу II вказаного Порядку № 327, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового та валютного законодавства, зокрема, необхідно: - зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів/та різного роду висновків щодо дій посадових осіб підприємства.

Як встановлено судами, висновок ДПІ щодо невиконання підприємцем обов'язку нарахувати та утримати податок з доходів фізичних осіб під час його виплати гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 за оренду житлового приміщення був зроблений виключно на підставі договорів оренди житлового приміщення між позивачем та вказаними фізичними особами від 20 червня 2006 року № 2 та від 22 січня 2008 року № 3, без врахування додаткових угод від 20 червня 2006 року та від 22 січня 208 року до вказаних договорів, якими були розірвані основні договори, внаслідок чого зобов'язання, в тому числі оплата за оренду житла, по таких договорах не виконувалися. Також суди встановили, що згідно довідки Бюро технічної інвентаризації від 13 серпня 2010 року № 452 квартира, оренда якої була оформлена договорами від 20 червня 2006 року № 2 та від 22 січня 2008 року № 3, які у подальшому були розірвані, належала чотирьом власникам, в той же час договори були укладені лише з двома.

Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, спричинили помилкові висновки щодо порушення платником податків податкового законодавства, внаслідок чого донарахування ФОП ОСОБА_4 податкового зобов'язання згідно з податковим повідомленням - рішенням від 27 серпня 2009 року № /0 є протиправним.

В касаційній скарзі не наведено конкретних підстав, які б свідчили про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні обставин у справі та норм матеріального права при їх юридичній оцінці.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки доводи, викладені в касаційній скарзі, не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, є встановлені наведеною процесуальної нормою підстави для залишення касаційної скарги ДПІ без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року у справі № 2а-2874/10/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, визначених статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.І. Бившева

Судді І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна