Справа № 2а-0870/1208/11
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року м. Київ К/800/6212/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Голяшкіна О.В.,

Мороза В.Ф.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.08.2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до Запорізької митниці Міндоходів про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці Міндоходів, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати рішення відповідача з митної оцінки товару № 112000006/2010/002342/1 від 15 листопада 2010 року, та рішення про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом № 07-01-09-24/981 від 07 лютого 2011 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.08.2011 року, залишеною без змін Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року, адміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості товарів № 112000006/2010/002342/1 від 15 листопада 2010 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Запорізька митниця Міндоходів, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало заперечення на касаційну скаргу, в яких воно просить касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.08.2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Запорізької митниці Міндоходів задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційних скарг є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що 01.09.2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та компанією «International group» (I.T.G.) S.A. (Швейцарія) було укладено контракт № ВП.1323.37515.10.80И, відповідно до якого продавець взяв на себе, зобов'язання продати та поставити на умовах DAF, кордон Польщі/України, прикордона станція Ізов, а покупець прийняти та оплатити кокс грубий кам'яновугільний доменний.

05.11.2010 року для здійснення митного оформлення товару позивач до митного органу подав вантажну митну декларацію (ВМД) № 112030000/2010/027953. У графі 43 ВМД № 112030000/2010/024309 позивачем зазначено основний метод (перший) визначення митної вартості за ціною угоди, який передбачено статтями 266, 267 Митного кодексу України.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом до вантажно митної декларації були подані наступні документи: контракт ВП. 1323.37515.10.80И; рахунки-фактури № 247 від 14.10.2010 року, № 248 від 15.10.2010 року, № 250 від 18.10.2010 року, № 251 від 20.10.2010 року, № 252 від 25.10.2010 року; висновки по контролю якості № PGL/TC/DEW/297A/10 від 20.10.2010 року, № PGL/TC/DEW/298A/10 від 20.10.2010 року, № PGL/TC/DEW/303A/10 від 22.10.2010 року, № PGL/TC/DEW/305A/10 від 25.10.2010 року, № PGL/TC/DEW/309A/10 від 29.10.2010 року на кокс грубий камяновугільний для позивача; сертифікати походження № PL/MF/AE 0019866 від 17.10.2010 року, № PL/MF/AE 0019867 від 18.10.2010 року, № PL/MF/AE 0019868 від 20.10.2010 року, № PL/MF/AE 0019870 від 22.10.2010 року, № PL/MF/AE 0019869 від 23.10.2010 року, № PL/MF/AE 0019897 від 27.10.2010 року, № PL/MF/AE 0024951 від 28.10.2010 року; декларація митної вартості ДМВ-1 до ВМД № 112030000/2010/027953 від 05.11.2010 року; висновок ДП «Держзовнішінформ» № 7/655від 26.10.2010 року; інвойси третьої особи № P-13/19/2010 від 17.09.2010 року, № P-13/20/2010 від 17.09.2010 року, № P-13/21/2010 від 20.10.2010 року, № P-13/22/2010 від 22.10.2010 року, № P-13/23/2010 від 23.10.2010 року, № P-13/24/2010 від 27.10.2010 року, № Р-13/25/2010 від 28.10.2010 року; експортні ВМД № MRN 10PL303030E0015885, № MRN 10PL303030E0015893, № MRN 10PL303030E0016186, № MRN 10PL303030E0016234, № MRN 10PL303030E0016309, № MRN 10PL303030E0016622, № MRN 10PL303030E0016657; комерційні акти № 7495/2010 від 17.10.2010 року, № 7521/2010 від 17.10.2010 року, № 7610/2010 від 20.12.2010 року, № 7669/2010 від 22.10.2010 року, № 7697/2010 від 23.10.2010 року, № 7835/2010 від 28.10.2010 року, № 7816/2010 від 27.10.2010 року; лист технічного відділу позивача № 9-11/1094950 від 15.10.2010 року з роз'ясненнями, що кокс не є ливарним, а також з описом технічного принципу використання коксу; лист фірми «Intertrading group (I.T.G.) S.A.» № V1366 від 08.10.2010 року про відмову у наданні калькуляції вартості коксу, прайсу виробника, договору з третіми особами, оскільки уся ця інформація є комерційною таємницею та не підлягає розголошенню; меморіальний ордер № 1061.5.1003 від 05.10.2010 року; технічна специфікація виробника вх. № 95/199 від 21.09.2010 року на кокс грубий камяновугільний доменний.

Запорізька митниця на підставі п. 11 Порядку № 1766 запросила ряд додаткових документів для визначення митної вартості, а саме: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; переклад копії ВМД країни відправлення; інші документи для підтвердження заявленої митної вартості на розсуд декларанта.

На вимогу митного органу 12.11.2010 року позивач надав переклад копії ВМД країни відправлення № MRN 10PL303030E0015885 від 17.10.2010 року (заявленої у ВМД), наданий фірмою «Intertrading Group»; ВМД № 112030000/2010/023933 від 29.09.2010 року, № 112030000/2010/024591 від 30.09.2010 року з відмітками АКБ «Індустріалбанк» про сплату за попередні поставки за ціною контракту 310 доларів США; меморіальний валютний ордер 1061.5.1003 від 05.10.2010 року, за яким проводилася оплата, заявлена у ВМД.

Крім того, неможливість надати договори з третіми особами позивач обґрунтував листом фірми «Intertrading group (I.T.G.) S.A.» від 08.10.2010 року вих. № V1366, в якому зазначено, що зазначена інформація є комерційною таємницею і не підлягає розголошенню.

15.11.2010 року митним органом було прийнято рішення про визначення митної вартості товару № 112000006/2010/002342/1, відповідно до якого митну вартість товару визначено за третім методом.

Як вбачається зі змісту прийнятого рішення підставами неприйняття митної вартості, визначеної декларантом, є ненадання позивачем додаткових документів у повному обсязі, з урахуванням Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для їх підтвердження (наказ ДМСУ від 19.10.2010 року № 1242, постанова КМУ від 20.12.2006 року № 1766). Метод № 1 неможливо застосувати в зв'язку із відмовою позивача надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Метод № 2 не застосований в зв'язку із невідповідністю (відмінністю) певних фізичних характеристик (стаття 268 Митного кодексу України). Консультація з декларантом проведена. При визначенні митної вартості застосована наявна у митного органу інформація про вартість операцій з подібними товарами, які продаються на експорт в Україну і час експорту є максимально наближеним до нього (цінова база ЄАІС ДМСУ). ВМД № 112030000/0/27663 від 02.11.2010 року (ІМ 40), № 112030000/0/27754 від 03.11.2010 року (ІМ 40).

19.11.2010 року декларант подав до митного органу нову митну декларацію № 112030000/2010/029310. Платіж з ПДВ за ВМД № 112030000/2010/029310 склав 1143417,43 грн., тобто на 361 784,54 грн. більше, ніж за попередньою ВМД.

Відповідно до положень статті 259 Митного кодексу України, митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону України.

За приписами частини 1 статті 260 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 262 Митного кодексу України, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Частини 1 статті 267 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Згідно із статтею 266 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість), 6) резервного. Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Зі змісту пункту 14 Порядку декларування митної вартості товарів та частини 4 статті 266 Митного кодексу України вбачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, митний орган, витребувавши документи, передбачені пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити, а також не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а відтак виключають визначення митної вартості товару за першим методом.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про протиправність рішення митниці.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних

правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів - залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.08.2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до Запорізької митниці Міндоходів про визнання протиправними дій - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

О.В. Голяшкін

В.Ф. Мороз