Справа № 819/1596/16
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року Справа № 876/3549/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за апеляційною скаргою Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області (надалі - Тернопільська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області № 82232-1305 від 30.06.2016 року, яким визначено суму податкового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб в загальній сумі 137302,40 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області №82232-1305 від 30.06.2016 року, яким визначено суму податкового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб в сумі 137302 грн. 40 коп.

Із таким судовим рішенням не погодилася Тернопільська ОДПІ та подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що судом першої інстанції неповно досліджені обставини справи, не встановлено всіх фактів, не надано їм належної оцінки, неправильно застосовано норми матеріального права. Так, апелянт зазначив, що до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області надійшов лист Чернелево-Руської сільської ради від 28.03.2016 року про несплату позивачем орендної плати за землю та надано копію договору оренди земельної ділянки від 01.02.2016 року. У розумінні пп. 14.1.72, 141.73 п. 14.1 ст. 14, пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 261.1, п. 269.2 ст. 269, пп. 270.1.1, 270.1.2 п. 270.1 ст. 270, п. 287.7 ст. 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична особа чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку право власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на таких самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відсутність реєстрації договору оренди земельної ділянки свідчить лише про факт порушення позивачем норм чинного законодавства в частині не виконання обов'язку такої реєстрації, оскільки використання земельних ділянок без належного оформлення прав, включаючи право оренди є порушенням норм земельного законодавства. У позивача перебуває в користуванні земельна ділянка, отже він зобов'язаний здійснювати плату за таке користування. Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним.

Представники сторін у судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.07.2013 року позивач набув у власність будівлі і споруди Великобірківського заводу продтоварів загальною площею 6747,3 кв.м, що знаходиться на земельній ділянці для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 4,01 га кадастровий номер :02:01:0677.

Рішенням третьої сесії сьомого скликання Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №31 «Про надання дозволу на укладення договору оренди земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості за адресою с. Ченелів-Руський» вирішено передати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,0100 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості (обслуговування приміщень) за адресою: с.Чернелів-Руський, вул. Заводська, 30 Тернопільського району.

01 лютого 2016 року між позивачем та Чернелево-Руською сільською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,0100 га терміном на 10 років з 01 лютого 2016 року по 01 лютого 2026 року, складено нормативну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий план та акт прийому-передачі земельних ділянок.

Однак цей договір не був зареєстрований у встановленому законом порядку.

28.03.2016 року Чернелево-Руська сільська рада направила на адресу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області лист про несплату орендної плати за землю згідно договору оренди земельної ділянки від 01.02.2016 року.

30.06.2016 року Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення № 82232-1305, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб в сумі 137302,40 грн.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність цього рішення з таких мотивів.

Відповідно до пп. 14.1.72 і 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (пп. 270.1.1, 270.1.2 п. 270.1 ст. 270 ПК України).

Згідно з пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Відповідно до п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За пунктом 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

За частиною 3 статті 7 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Із встановлених обставин справи випливає, що позивач на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна набув право власності на будівлі і споруди заводу на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0677 і право власності зареєстроване.

Цей договір був засвідчений у встановленому порядку, державну реєстрацію права власності на це майно засвідчено реєстраційним номером 1455215 від 23 квітня 2012 року.

Земельні ділянки, на якій знаходиться придбаний об'єкт нерухомості, перебувала в користуванні продавця.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, позивач, набувши право власності на обєкт нерухомості, отримав у користування і земельну ділянку, на якій цей обєкт розташований.

А тому саме на ньому лежить обовязок сплати земельного податку безвідносно до виконання обовязку щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року у справі № 21-804а16.

Враховуючи викладене, донарахування ОСОБА_1 орендної плати з фізичних осіб в сумі 137302,40 грн. є правильним і оскаржуване повідомлення-рішення відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про відмову в задоволенні позову .

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області задовольнити.

Скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у адміністративній справі № 819/1596/16.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 28 квітня 2017 року.