Справа № 591/211/17
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/211/17
Провадження № 2-а/591/208/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.,

при секретарі Кальченко М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

16 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3 серії АР № 720574 від 11.01.2017 року, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 3 ст. 122 КУпАП за те, що 11.01.2017 року о 17-20 годині в м. Суми по вул. Набережна річки Стрілки керуючи транспортним засобом Фольксваген номерний знак ВМ 2201ВС водій ОСОБА_1 здійснив зупинку на полосі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеного знаком 5.11, чим порушив вимоги п.п 17.1 ПДР України.

Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав. Позивач зазначає, що він не керував автомобілем о 17-20 годині 11.01.2017 року і не керував автомобілем до цього, він не зобовязаний доводити інспектору свою невинуватість відповідно до ст. 62 Конституції України. Позивач зазначає, що автомобіль під знак поставив їх з дружиною родич, який потім сів в інше авто і вирушив в інше місто по справам, а на дружину залишив автомобіль, який стояв з порушенням. Позивач вказує, що на його вимогу надати йому докази, що це саме він порушив ПДР, інспектор відмовився. Позивач вважає, що його провина доказана не була, і що йому не були зачитані під час розгляду справи ст.ст. 287, 288, 289, 307, 308, 309 КУпАП.

В звязку з викладеним, позивач просить визнати дії поліції неправомірними та скасувати постанову серії АР № 720574 від 11.01.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

В суді позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, пояснив, що він не припарковував автомобіль і не порушував правил ПДР, а це зробив його близький родич, прізвище якого він називати відмовився, посилаючись на норму ст. 63 Конституції України. Також позивач пояснив, що при розгляді справи інспектор поліції порушив його права, оскільки не надав йому будь-яких доказів того, що це саме позивач поставив автомобіль в місці, де стоянка і зупинка заборонені, не розяснив йому його права, та не прийняв до уваги його пояснень. Позивач надав відеозапис з відеореєстратора свого автомобіля, просив дослідити в судовому засіданні (а.с.35).

В суді представник відповідача заперечував проти позову, надав письмові заперечення (а.с.17-19), пояснив, що справа про адміністративне правопорушення відносно позивача була розглянута інспектором поліції у відповідності до вимог ст.ст. 245, 246, 280, 283 ч. 3 ст. 122 КУпАП, ст.ст. 23, 31 Закону України «Про Національну поліцію». Позивачу були розяснені права, він скористався правом надати письмові пояснення, про що також було зазначено у постанові. На підтвердження своїх заперечень представник відповідача надав суду відеозапис, що стосується обставин розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (а.с.25).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою серії АР № 720574 від 11.01.2017 року, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 3 ст. 122 КУпАП за те, що 11.01.2017 року о 17-20 годині в м. Суми по вул. Набережна річки Стрілки керуючи транспортним засобом Фольксваген номерний знак ВМ 2201ВС водій ОСОБА_1 здійснив зупинку на полосі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеного знаком 5.11, чим порушив вимоги п.п 17.1 ПДР України (а.с. 5).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний, міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП).

Строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, визначений ст. 289 КУпАП і становить 10 днів з дня винесення постанови.

В даній справі строк оскарження позивачем не пропущено, так як позов подано до суду 16.01.2017 року (а.с.2).

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем надано достатньо доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 17.1 Правил дорожнього руху України, на дорозі із смугою маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що автомобіль Фольксваген державний номер НОМЕР_1 належить власнику ОСОБА_4 (а.с.9).

Як пояснив позивач, ОСОБА_4 це його дружина, яка на час складення постанови про адміністративне правопорушення також перебувала в автомобілі.

При цьому суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що це не він, і не його дружина поставили автомобіль у місці, забороненому для зупинки та руху інших транспортних засобів, крім маршрутних, оскільки позивач не надав суду будь-яких достатніх та належних доказів на підтвердження своїх доводів.

Посилання позивача на те, що автомобіль у забороненому місці поставив його близький родич, який був за кермом, з урахуванням того, що відповідач відмовився назвати особу цього близького родича суд вважає способом захисту позивача, направленим на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Зокрема, не маючи вказаної інформації, суд позбавлений можливості встановити, чи підпадає в даному випадку особа, відносно якої позивач відмовився надавати пояснення, під категорію близьких родичів чи членів сімї, коло яких визначне законом.

Такими, що не містять доказів щодо непричетності позивача до вчинення правопорушення, суд вважає і досліджені в судовому засіданні відеозапис з відеореєстратора, наданого позивачем (а.с.35).

Так, вказаний відеозапис починається не з початку руху автомобіля, а з вільно вибраного позивачем моменту, та містить лише відеозапис моменту, коли поліцейські підійшли до автомобіля, який стояв з порушенням вимог ПДР, а з самого відеозапису неможливо встановити, яка особа була за кермом автомобіля в момент заїзду автомобіля на смугу руху маршрутних транспортних засобів та зупинки на цій смузі. Зрозуміло лише, що під час стоянки автомобіля дружина позивача перебувала на місці пасажира.

Про ту обставину, що саме позивач керує автомобілем Фольксваген д.н. НОМЕР_1, свідчить і відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора поліції, з якої вбачається, що після складення постанови на місце водія знову сів ОСОБА_5 і саме він керував автомобілем, виїжджаючи з місця вчинення правопорушення, а не його дружина, і не будь-яка інша особа.

Доводи позивача про те, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною з тих підстав, що інспектор не зачитав йому ст.ст. 287, 288, 289, 307, 308, 309 КУпАП, суд не приймає до уваги з тих підстав, що з відеозапису розгляду справи про адміністративне правопорушення вбачається, що інспектором поліції позивачу було розяснено і положення ст. 63 Конституції, і його права під час розгляду справи передбачені ст. 268 КУпАП, а також право на оскарження постанови, порядок та строки оскарження, передбачені ст.ст. 287-289 КУпАП, та порядок і строки виконання постанови, передбачені ст. 307-309 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 3 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність, в тому числі за порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів , що тягнуть за собою накладення штрафу від 30 до 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В даному випадку суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місці вчинення адміністративного правопорушення не призвів до порушення процесуальних прав позивача, закріплених у ст. 268 КУпАП.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Вимоги щодо змісту такої постанови встановлені цією ж нормою ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395).

Згідно п.4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Факт вчинення позивачем правопорушення, передбачено ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме: порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери інспектора поліції, а частково поясненнями самого позивача в судовому засіданні, де він визнав ту обставину, що автомобіль дійсно стояв на смузі для руху маршрутних транспортних засобів.

Тому дії інспектора поліції щодо розгляду справи безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення були правомірними і відповідали вищезгаданим нормам діючого законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу розяснювались його права.

Крім того, суд також звертає увагу на зухвалу поведінку позивача під час законних вимог інспекторів патрульної поліції та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, та демонстративний перехід позивача з місця водія на місце пасажира з незрозумілою метою, яку він також не зміг пояснити і в судовому засіданні.

Все вищевказане у сукупності свідчить про прояв позивачем явної неповаги до встановленого порядку управління в сфері безпеки дорожнього руху.

При цьому суд зазначає, що згідно діючого законодавства особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право оскаржити зазначену постанову як до вищестоящого органу, так і до суду.

Відповідно до ст.268 КУпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, оскаржувати постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що справа про адміністративне правопорушення розглянута повноважною особою, в присутності позивача, зясовано обставини справи, розяснені права та вислухані пояснення позивача, розглянуто його клопотання про надання пояснень, позивачем надані письмові пояснення, постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності вручена позивачу та підписана ним.

В подальшому позивач оскаржив постанову при притягнення його до відповідальності в судовому порядку, а отже мав можливість скористатися правовою допомогою під час оскарження постанови до суду.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що наданими суду доказами підтверджено факт порушення позивачем п. 17.1 ПДР України та підтверджено правомірність дій та рішення відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП. З огляду на це постанова серії АР № 720574 від 11.01.2017 року є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 71, 122, 128, 160-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського адміністративного апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова