Справа № 804/14104/14
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року м. Київ К/800/23162/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 рокуу справі №804/14104/14за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1.)

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (надалі - ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 06.08.2014 року №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2015 року, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішень судів попередніх інстанцій та прийняття нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань здійснення фінансово-господарських відносин та підтвердження від'ємного значення декларації з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року, за результатами якої складено акт від 24.06.2014 року №1712/173/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з безпідставним включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених митному органу при імпорті штукатурки гіпсової, з огляду на ненадання інформації про залишки товарно-матеріальних цінностей на початок і кінець звітних періодів та фактичне місцезнаходження імпортованого товару, а також непредставлення транспортної документації, яка б підтверджувала перевезення штукатурки гіпсової від місця поставки АДРЕСА_1 до місця зберігання.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.08.2014 року №, згідно з яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 639719,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до пп. «в» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами ст. 74 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) імпорт - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Наведені законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що необхідною умовою для формування платником податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне ввезення товару на митну територію України та оформлення необхідних документів на підтвердження фактичного виконання імпортної операції.

При цьому законодавчо установленими вимогами для імпортера відповідно до статті 75 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є: подання органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, документів на такі товари; сплата митних платежів, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту; виконання встановлених відповідно до закону вимог щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

У розглядуваному випадку факт імпорту позивачем товарно-матеріальних цінностей засвідчений вантажною митною декларацією від 24.01.2014 року №642 з відміткою митного органу про фактичну сплату ФОП ОСОБА_1 податку на додану вартість у сумі 639719,00 грн.

Податковим органом, у свою чергу, не наведено жодних доводів, які б ставили під сумнів фактичне виконання розглядуваної імпортної операції або господарський характер понесених позивачем витрат.

Зокрема, на спростування викладених в акті перевірки від 24.06.2014 року №1712/173/НОМЕР_1 доводів ФОП ОСОБА_1 подано докази, які свідчать про те, що товар, який прибув до Одеського морського торгівельного порту АДРЕСА_1 перебував на зберіганні на території порту.

Таким чином, відсутні підстави для позбавлення позивача в даній ситуації права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення позовних вимог та визнання протиправним й скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків судових інстанцій.

За наведених обставин, судами попередніх інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун