Справа № 826/8195/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8195/16 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретаря судового засідання Тищенко Н.В., за участі позивача ОСОБА_2, представника відповідача Кулика А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

30.05.2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 06.06.2015 по 28.04.2016 в розмірі 27 173,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 по справі №826/11039/15, яке набрало законної сили, на його користь присуджено заробітну плату та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 135 851,19 грн., проте кошти у вказаній сумі виплачені 29.04.2016.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що період з 05.06.2015 по 29.03.2016 та з 07.04.2016 по 28.04.2016 є періодом вирішення спору про належну позивачу суму до виплати та періодом виконання такого судового рішення, а не періодом затримки виплати належних звільненому позивачу сум з вини відповідача.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2017 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами аналогічними позовній заяві.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 01.12.2008 перебував у трудових відносинах з Головним управлінням юстиції у м. Києві та працював на посаді державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції.

Відповідно до трудової книжки, ОСОБА_2 24.02.2012 звільнено з займаної посади за згодою сторін на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 23.02.2012 № 235/03.

14.04.2015 позивач звернувся до Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про виплату заробітної плати за період з 15.01.2010 по 08.11.2011.

06.05.2015 листом Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 8495/0/11-15/08 позивача повідомлено, що у зв'язку із тим, що він не перебуває в трудових правовідносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві розгляд питання про виплату заробітної плати не вбачається за можливе.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 по справі №826/11039/15 за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва про визнання дій протиправними, стягнення коштів визнано протиправними дії Головного територіального управління юстиції у м. Києві в частині не виплати заробітної плати за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 та стягнуто з Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_2 заробітну плату за період з 15.01.2010 по 08.11.2011 та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 25.02.2012 по 05.06 2015 в розмірі 135 851,19 грн. (сто тридцять п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят одна гривня дев'ятнадцять копійок), сума вказана без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

07.04.2016 позивачу видано виконавчий лист у зазначеній справі.

Відповідно до довідки Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 05.05.2016, кошти відповідно до згадуваного судового рішення на користь ОСОБА_2 списано 29.04.2016 з рахунку відповідача.

Вказані обставини встановлені судом першої інстанції і перевірені судом апеляційної інстанції, підтверджені відповідними та належними доказами, і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 21 січня 2015 року (справа № 6-195цс14) та від 01 квітня 2015 року (справа № 6-41а15).

З матеріалів справи вбачається, позивачем у даному позові періодом затримки розрахунку при звільненні визначено з 06.06.2015 по 28.04.2016.

Проте, з урахуванням, що лише 07.04.2016 позивачу видано виконавчий лист у справі № 826/11039/15, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний період, зокрема, з 06.06.2015 по 29.03.2016 та з 07.04.2016 по 28.04.2016, є періодом вирішення спору про належну позивачу суму до виплати та періодом виконання такого судового рішення, а не періодом затримки виплати належних звільненому позивачу сум з вини відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у зазначеному періоді вини відповідача у невиплаті спірних сум, що є підставою для його звільнення від відповідальності за нормами статті 117 КЗпП України, та правильно відмовив в позові.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, всі наведені доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Повний текст ухвали виготовлено 27.04.2017 р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 р., залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Епель О.В.