Справа № 819/272/17
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/272/17

19 квітня 2017 р.м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

при секретарі судового засідання Павловського Ю.Б.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Благоустрій" до ОСОБА_3 Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування постанов, припису, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Благоустрій" звернулося у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовом до ОСОБА_3 Держпраці у Тернопільській області про визнання неправомірними та скасування припису від 13.01.2017 № 19-01-40/008-008, постанов від 31.01.2017 № ТЕ13/19-01-40/008, № ТЕ13/1/19-01-40/008.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 10.01.2017 по 13.01.2017 працівником ОСОБА_3 Держпраці у Тернопільській області проведено планову перевірку з питань додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування ПП "Благоустрій". За результатами перевірки складено акт від 13.01.2017 № 19-01-40/008, у якому встановлено низку порушень законодавства про працю. На підставі акта перевірки відповідач виніс припис від 13.01.2017 № 19-01-40/008-008 щодо усунення виявлених порушень та 31.01.2017 виніс постанови № ТЕ13/19-01-40/008 про накладення до позивача штрафу в розмірі 3200 грн., № ТЕ13/1/19-01-40/008 про накладення до позивача штрафу в розмірі 9600 грн.

Винесені відповідачем зазначені припис та постанови позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки в ході проведення зазначеної перевірки позивач надав всі необхідні документи та письмові пояснення від 13.01.2017 щодо відсутності порушень законодавства про працю, які були зафіксовані перевіркою. Однак, при складанні акта перевірки, відповідач відповідні документи та пояснення без жодних пояснень не взяв до уваги, внаслідок чого безпідставно виніс оскаржені припис та постанови.

В судовому засіданні представник позивача приватного підприємства "Благоустрій" позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві та додаткових пояснень, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 Держпраці у Тернопільській області, заперечуючи проти позову, суду пояснила, що оскаржені дії відповідача щодо винесення на підставі акта перевірки від 13.01.2017 № 19-01-40/008 припису від 13.01.2017 № 19-01-40/008-008 та постанов від 31.01.2017 № ТЕ13/19-01-40/008, № ТЕ13/1/19-01-40/008, здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та посилаючись на пояснення викладені у письмовому запереченні, просила у задоволені позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін по справі, суд встановив такі обставини.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі Положення № 96) основними завданнями Держпраці, зокрема є здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Абзацом третім ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі Закон № 877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно зі частинами першою та другою ст. 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові і засвідчується печаткою.

Як випливає з матеріалів справи, що з 10.01.2017 по 13.01.2017 працівником ОСОБА_3 Держпраці у Тернопільській області згідно наказу № 484 від 30.11.2016 та на підставі направлення № 377 від 26.12.2016 проведено планову перевірку з питань додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування ПП "Благоустрій". Перевірка проводилась в присутності директора ПП "Благоустрій" ОСОБА_4 та головного бухгалтера ПП "Благоустрій" ОСОБА_5

За результатами перевірки складено акт № 19-01-40/008 від 13.01.2017, у якому встановлено наступні порушення:

- частини другої ст. 30 Закону України "Про оплату праці" № 108/95-ВР від 24.03.1995 (далі Закон № 108/95-ВР), а саме норма тривалості робочого часу при шестиденному робочому тижні (тривалістю 40 годин) з одним вихідним днем становила у жовтні 2016 року 164 години (25 робочих днів) і у грудні 2016 року 178 годин (27 робочих днів). Однак у табелях обліку використання робочого часу МОП за зазначені місяці відображено: у жовтні 25 роб. днів та 159 годин, а у грудні 27 роб. днів та 176 годин;

- всупереч вимогам ст. 76 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) не надається додаткова відпустка працівникам, що працюють у несприятливих умовах на посадах, а саме електрогазозварювальнику, слюсарю сантехніку, монтажнику внутрішніх санітарно - технічних систем і обладнання;

- ст. 100 КЗпП України, а саме не проводиться доплата за роботу у несприятливих умовах праці працівникам, що працюють на посадах: електрогазозварювальнику, слюсарю сантехніку, монтажнику внутрішніх санітарно - технічних систем і обладнання;

- всупереч вимогам частини першої та другої ст. 115 КЗпП України, частини першої ст. 24 Закону № 108/95-ВР, упродовж жовтня грудня 2016 року заробітна плата виплачувалась по мірі поступлення коштів, не регулярно, без виплати авансу та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата;

- всупереч вимогам частини четвертої ст. 115 КЗпП України та частини першої ст. 21 Закону України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15.11.1996 (далі Закон № 504/96-ВР) заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до її початку. Оскільки, згідно графіку відпусток на 2016 рік та поданої 22.09.2016 заяви, двірнику ОСОБА_6 була надана щорічна відпустка тривалістю 24 календарних дні з 03.10.2016, а відпускні їй було виплачено 15.11.2016. Аналогічне порушення мало місце і при наданні відпустки прибиральнику ОСОБА_7 у вересні 2016 року;

- частини пятої ст. 97 КЗпП України та частини третьої ст. 15 Закону № 108/95-ВР, а саме оплата праці працівників підприємства упродовж жовтня - грудня 2016 року в першочерговому порядку не здійснювалась. В той же час підприємство проводило інші платежі;

- всупереч вимогам частин перших ст. 47, ст. 116 КЗпП України виплата належних звільненому працівникові сум у день звільнення не проводиться. Так, згідно поданої 12.10.2016 заяви, наказом від 01.11.2016 № 107-к ОСОБА_8 був звільнений з роботи за власним бажанням 01.11.2016, однак виплата належних йому від підприємства сум, була здійснена не у день звільнення, а 06.12.2016. Аналогічне порушення мало місце і при звільненні ОСОБА_9 12.11.2016, належні кошти якій було виплачено 20.12.2016;

- частини першої ст. 117 КЗпП України, а саме звільненим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

- ст. 7 Закону України "Про охорону праці" № 2694-XII від 14.10.1992 (далі Закон № 2694-XII), ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XII), ст. 7 Закону України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15.11.1996 (далі Закон № 504/96-ВР) та Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі Порядок № 442), а саме на підприємстві не проведена атестація робочих місць за умовами праці для встановлення права працівників на здорові й безпечні умови праці на робочих місцях: "електрогазозварювальник", "слюсар-сантехнік", "монтажник внутрішніх санітарно-технічних систем і обладнання", внаслідок чого безпідставно позбавлено пільг та компенсацій за роботу в несприятливих умовах праці.

На підставі акта перевірки відповідач 13.01.2017 виніс припис № 19-01-40/008-008 щодо усунення виявлених порушень та 31.01.2017 виніс постанови № ТЕ13/19-01-40/008 про накладення до позивача штрафу в розмірі 3200 грн., № ТЕ13/1/19-01-40/008 про накладення до позивача штрафу в розмірі 9600 грн.

Не погоджуючись із оскарженими приписом та постановами позивач звернувся з позовом у суд.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини четвертої ст. 5 Закону України № 877-V органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Повідомлення надсилається рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв'язку або вручається особисто під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі.

Суб'єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 Держпраці у Тернопільській області має право здійснювати планові заходи з державного нагляду (контролю) лише за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Як випливає з матеріалів справи, що повідомлення про проведення зазначеної перевірки позивач отримав 10.01.2017 р. о 15 год. 35 хв., тобто під час проведення перевірки, про що свідчить відповідний поштовий конверт.

Частиною другою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд встановив, що відповідач порушив порядок проведення зазначеної перевірки, оскільки позивача не було повідомлено у строки визначені ст. 5 Закону № 877-V про початок проведення планового заходу, а тому зазначена перевірка проведена протиправно.

Щодо встановленого порушення частини другої статті 30 Закону України № 108/95-ВР, суд зазначає, що в ході проведення зазначеної перевірки бухгалтер ПП "Благоустрій" ОСОБА_10 надала письмові пояснення від 13.01.2017 р., в яких зазначила, що при оформлені табеля обліку використання робочого часу допустила технічну помилку (описку). Водночас, зазначена описка не призвела до відхилень при розрахунку заробітної плати працівникам, оскільки заробітна плата працівників була розрахована та виплачена відповідно до фактично відпрацьованого часу та згідно штатного розпису. Також, допущена технічна помилка не призвела до порушень встановленого на підприємстві режиму робочого часу. Таким чином, у даному випадку мало місце лише допущення позивачем помилки (описки) при ведені табеля обліку робочого часу, яке не мало наслідком порушення трудового законодавства та прав працівників.

Проте, що технічна описка мала лише формальний характер свідчать і матеріали зазначеної перевірки, а саме у пунктах 3.1.1. 3.1.4., 5.1.1. акта перевірки від 13.01.2017 № 19-01-40/008 відповідач зафіксував, що "тривалість робочого часу не перевищує 40 годин на тиждень", "тривалість роботи на передодні святкових та неробочих днів скорочена на 1 год.", "на передодні вихідних днів тривалість роботи при шестиденному робочому тижні не перевищує 5 годин", та "заробітна плата виплачується працівнику за виконану ним роботу", тощо.

Таким чином, відповідач безпідставно дійшов висновку, що позивач порушив частину другу статті 30 Закону № 108/95-ВР, оскільки бухгалтером ПП "Благоустрій" ОСОБА_10 при оформлені табеля обліку використання робочого часу було допущено технічну помилку (описку) яка не призвела до порушень встановленого на підприємстві режиму робочого часу, а також заробітна плата працівників була розрахована та виплачена відповідно до фактично відпрацьованого часу та згідно штатного розпису.

Щодо встановленого порушення статей 76, 100 КЗпП та ст. 7 Закону № 504/96-ВР, суд зазначає, що згідно штатного розпису ПП "Благоустрій" на підприємстві передбачено посади електрогазозварювальника та слюсаря - сантехніка, які обіймають відповідні особи.

Однак, посада монтажника внутрішніх санітарно - технічних систем і обладнання відповідно до Наказу Держкомітету України по житлово комунальному господарству № 59 від 04.08.1997 (додаток Д-І) на підприємстві не передбачена. Зазначена посада залишалася вільною, а з 01.01.2017 в штатний розпис внесено зміни і дана штатна одиниця є виключеною.

Водночас, позивач згідно ст. 76 КЗпП України та Додатку № 15 Колективного договору від 01.02.2013 р. надає додаткові щорічні відпустки працівникам, а саме: електрогазозварювальнику (3 дн.) та слюсарю - сантехніку (1 дн.) та відповідно до ст. 100 КЗпП здійснює нарахування і виплату премій в розмірі до 50% від заробітної плати.

Таким чином, відповідач безпідставно дійшов висновку, що позивач порушив статті 76, 100 КЗпП України та ст. 7 Закону № 504/96-ВР, оскільки позивач надає додаткові щорічні відпустки відповідним працівникам та здійснює нарахування і виплату премій в розмірі до 50% від заробітної плати, а посада монтажника внутрішніх санітарно - технічних систем і обладнання за період охоплення перевіркою залишалася вільною та з 01.01.2017 р. зазначена посада була виключеною зі штатного розпису.

Щодо встановленого порушення частин перших ст. 47, ст. 116, ст. 117 КЗпП, суд зазначає, що відповідно до частини першої ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі частиною першою ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що обовязковою умовою для притягнення ПП "Благоустрій" до відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні у строки, зазначені в статті 116 КЗпП є наявність вини підприємства.

Як випливає з матеріалів справи та не заперечується позивачем у справі, що ОСОБА_8 на підставі поданої заяви від 12.10.2016 та згідно наказу №107-к звільнений з роботи за власним бажанням 01.11.2016, а виплата належних при звільненні сум здійснена 06.12.2016.

Також, ОСОБА_11 на підставі поданої заяви та згідно наказу звільнена з роботи за власним бажанням 12.11.2016, а виплата належних при звільненні сум здійснена 20.12.2016.

Суд звертає увагу на те, що виплата заробітної плати та інших належних працівникам платежів на ПП "Благоустрій" здійснюється шляхом перерахування коштів на відповідні карткові рахунки відкриті працівниками в установах банку, відповідно, з урахуванням вимог ст. 47 КЗпП України, підприємством в день звільнення було видано вказаним працівникам належно оформлену трудову книжку та повідомлено останніх про нараховані суми, належні їм при звільненні до здійснення такого перерахування коштів на відповідні зарплатні рахунки працівників, з метою недопущення та врегулювання у разі виникнення, спору про розмір належних до виплати сум.

Проте, в той же час, вказаними працівниками підприємства було подано позивачу письмові заяви з проханням не здійснювати перерахування належних їм при звільненні сум у день звільнення у зв'язку з втратою зарплатної банківської картки (ОСОБА_8М.) та у зв'язку з терміновим переїздом у сільську місцевість, у якій відсутні банківські термінали, обслуговування яких проводиться банком з яким працівник уклав зарплатний договір (ОСОБА_9А.), а також з клопотанням здійснити таку виплату іншого календарного дня, який визначений останніми з урахуванням необхідного часу для усунення вказаних у заяві обставин.

Відповідно до параграфу другого Конвенції 132 про оплачувані відпустки (переглянута у 1970 році), ратифікованої Законом України від 29.05.2001 р. № 2481-III (далі - Конвенція 132) суми, що належать до виплати згідно з параграфом 1 цієї статті, виплачуються зацікавленій особі до відпустки, якщо інше не передбачено в угоді, що стосується цієї особи і роботодавця.

Таким чином, відповідач безпідставно дійшов висновку, що позивач порушив частини перші ст. 47, ст. 116, ст. 117 КЗпП України, оскільки відповідач здійснив перерахування належних всіх сум при звільненні зазначених працівників у день зазначений звільненими працівниками, а саме 06.12.2016 та 20.12.2016 на підставі поданих зазначених заяв, тобто не з вини позивача.

Щодо встановленого порушення ст. 7 Закону № 2694-XII, ст. 13 Закону № 1788-XII та Порядку № 442, суд зазначає, що позивач відповідно до Порядку № 442 на ПП "Благоустрій" провів атестацію робочих місць.

Зокрема, згідно протоколу проведення досліджень важкості та напруженості праці та висновку щодо проведеної атестації робочих місць за умовами праці, уповноваженим органом віднесено робоче місце "електрогазозварника" на ПП "Благоустрій" до робочих місць з допустимими умовами праці.

Окрім цього, 10.01.2017 позивач уклав Договір № 2 з ПП "Атестація РМ" на підставі чого отримав висновок щодо проведеної атестації робочих місць за умовами праці, у відповідності до якого, встановлено що умови праці допустимі.

Враховуючи те, що на ПП "Благоустрій" проведено атестацію робочих місць, що підтверджується протоколом проведення досліджень важкості та напруженості праці та висновком щодо проведеної атестації робочих місць за умовами праці, суд вважає, що відповідач безпідставно дійшов висновку про порушення позивачем ст. 7 Закону № 2694-XII та Порядку № 442.

З приводу порушення позивачем ст. 13 Закону № 1788-XII, а саме "позбавлено пільг і компенсацій за роботу в несприятливих умовах", то такі твердження відповідача є безпідставними, сформульовані на припущеннях, оскільки, відповідач стверджує про порушення позивачем прав працівників які не існували на час проведення перевірки (права на пільги і компенсацій за роботу в несприятливих умовах) і які невідомо чи виникнуть в майбутньому, а отже безпідставними є висновки про порушення підприємством норм законодавства направлених на захист та реалізацію такого права громадянами.

Щодо встановленого порушення частини четвертої ст. 115 КЗпП України, частини першої ст. 21 Закону № 504/96-ВР, частини пятої ст. 97 КЗпП України та частини третьої ст. 15 Закону № 108/95-ВР, суд зазначає, що у акті не зафіксовано, а отже в ході перевірки не виявлено факту існування на підприємстві заборгованості з виплати заробітної плати чи інших пов'язаних платежів, а також щодо здійснення (чи нездійснення) нарахувань компенсації (індексації) у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати (пункт 5.8. акта перевірки), а навпаки, зазначено, що такі не вимагаються від підприємства.

Крім того, у пункті 5.2.1. акта перевірки зафіксовано, що на підприємстві не встановлено фактів прийняття власником або уповноваженим органом в односторонньому порядку рішень з питань оплати праці, що погіршують умови встановлені законодавством, угодами, колективним договором. Крім того, не виявлено нецільове використання коштів, призначених саме для виплати заробітної плати.

Водночас суд звертає увагу на те, що працівникам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі поданих відповідних заяв позивач виплатив відпускні у день зазначений працівниками відповідно до Конвенції 132.

Таким чином, відповідач безпідставно дійшов висновку, що позивач порушив частину четверту ст. 115 КЗпП України, частину першу ст. 21 Закону № 504/96-ВР, частину пяту ст. 97 КЗпП України та частину третю ст. 15 Закону № 108/95-ВР, оскільки у акті перевірки не зафіксовано заборгованості з виплати заробітної плати чи інших пов'язаних платежів, а також щодо здійснення (чи нездійснення) нарахувань компенсації (індексації) у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати.

Як випливає з матеріалів справи, в тому числі з акта перевірки від 13.01.2017 № 19-01-40/008, що позивач надав під час перевірки відповідачу всі необхідні документи, які підтверджували про відсутність зазначених порушень. Однак відповідач проігнорував зазначені документи та безпідставно виніс оскаржувані постанови.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу від 31.01.2017 № ТЕ13/19-01-40/008, № ТЕ13/1/19-01-40/008 підлягають задоволенню.

Щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування припису від 13.01.2017 № 19-01-40/008-008, суд вважає, що в цій частині слід відмовити, з огляду на наступне.

Абзацом 5 частиною першою ст. 8 Закону № 877-V визначено, що орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право надавати (надсилати) суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків.

Відповідно до частини восьмої ст. 7 Закону № 877-V припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Суд встановив, що на підставі акта перевірки відповідач 13.01.2017 р. виніс припис № 19-01-40/008-008 щодо усунення виявлених порушень. Водночас, зобовязано позивача у строк 14.02.2017 р. проінформувати про виконання пунктів 1 7 припису і до 14.03.2017 по пункту 8 (з обовязковим наданням підтверджуючих документів) ОСОБА_3 Держпраці у Тернопільській області.

Як випливає з матеріалів справи, що ПП "Благоустрій" 10.02.2017 р. повідомило листом відповідача про виконання вимог зазначеного припису, а тому суд вважає, що даний припис втратив чинність після усунення позивачем виявлених порушень, відтак позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі частиною першою ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково. Постанови ОСОБА_3 Держпраці у Тернопільській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ТЕ13/1/19-01-40/008 від 31 січня 2017 року та №ТЕ 13/19-01-40/008 визнати протиправними та скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь приватного підприємства "Благоустрій" понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 080 (дві тисячі вісімдесят) гривень за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 Держпраці у Тернопільській області.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.