Справа № 809/520/16
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Справа № 876/8222/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.09.2016 року у справі за позовом Товарної біржі "Захід Контракт" до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання нечинною та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИЛА :

Товарна біржа "Захід Контракт" 16.05.2016 року звернулася з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання нечинною та скасування податкової вимоги.

Позов мотивований тим, що оскаржувана вимога винесена податковим органом безпідставно. Зазначила, що 30.10.2015 року та 25.12.2015 року позивачем сплачено суму розстроченого рішенням суду від 05.10.2015 року зобов'язання відповідно до графіка, визначеного ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Проте, ДПІ неправомірно надіслано на адресу позивача податкову вимогу від 11.01.2016 року, відповідно до якої податковим органом визначена пеня за несвоєчасну сплату розстрочених платежів. Вказала, що оскільки розстрочена заборгованість виникла 12.08.2011 року, у зв'язку з чим ДПІ було сформовано податкову вимогу на суму 99 080,58 грн. від 12.08.2011 року, то ця заборгованість, що розстрочена рішенням суду, повинна погашатись в першу чергу. Вважає, що пеня повинна нараховуватись після повної сплати боргу, а отже законних підстав для винесення оскаржуваної вимоги не має. Просила позов задовольнити повністю.

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.09.2016 року позовну заяву - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що після закінчення встановлених строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу позивача нарахована пеня. Звернув увагу суду на те, що у разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку. З огляду на вищевикладене вважає, що оскаржувана вимога сформована ДПІ в м. Івано-Франківську у відповідності до положень чинного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень п.131.2 ПКУ при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом. З огляду на зазначене, розстрочена рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду №2а-934/12/0970 від 05.10.2015 року заборгованість повинна погашатись першочергово.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.10.2015 у справі за №2а-934/12/0970 розстрочено виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2012 про стягнення з Товарної біржі "Захід Контракт" податкового боргу в сумі 102 084,76 грн. на 36 місяців рівними частинами, починаючи з моменту набрання даною ухвалою законної сили.

30.10.2015 року Товарною біржею "Захід Контракт" на погашення заборгованості згідно ухвали суду було здійснено два платежі по 5 504,48 грн. за жовтень. листопад та грудень, що підтверджується платіжними дорученнями №8 від 30.10.2015 року та № 13 від 25.12.2015 року.

Судом встановлено, що частину сплачених сум ДПІ в м. Івано-Франківську зарахувала як оплату пені. У зв'язку з цим 23.01.2016 року біржею отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №87-25 від 11.01.2016 року, відповідно до якої станом на 10.01.2016 року заборгованість за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 3 490,48 грн.

Дані обставини не підлягають доказуванню відповідно ч.3 ст.72 КАС України як такі, що визнаються сторонами і в суду не виникає сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності визнання.

За наслідками судового розгляду, на підставі встановлених обставин справи, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, суд не може погодитись з правомірністю формування та направлення відповідачем податкової вимоги з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Спірні відносини, які виникли між сторонами, регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 16.1.4 ст. 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 пункту 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно із п. п. 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК кодексу України після закінчення встановлених Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Кодексу).

Підпунктом "б" підпункту 129.1.1 пункту 129.1 ст. 129 ПК України визначено, що нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Відповідно до пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Згідно пп. 129.3.1 п. 129.3 ст. 129 ПК України нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Податковим кодексом України прямо передбачено нарахування пені за весь період заниження у тому числі у разі адміністративного або судового оскарження, яке відбувається після узгодження податкового зобов'язання на суму заниження податкового зобов'язання та за весь період його заниження з урахуванням часу адміністративного та/або судового оскарження.

Тобто, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення податкового боргу повинен сплатити пеню у розмірі, який залежить від періоду прострочення.

Частиною 2 ст. 263 КАС України передбачено, що суд у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити, чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Однак, розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді пені, передбаченої пп. 129.3.1 п. 129.3 ст. 129 ПК України.

Розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу, відповідно до п. 100.1 ст. 100 ПК України, є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Отже, контролюючим органом розміри штрафної санкції (пені) на загальну суму 3490, 48 грн, застосовані до платника податку на узгоджені податкові зобов'язання, однак сплачені із затримкою на визначені податковим законодавством строки та здійснені відповідачем у відповідності до вимог пункту 100.1 статті 100 та пункту 129.4 статті 129 ПК України.

Покликання апелянта на п. 3.9 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року за № 574 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за № 1853/24385 (далі по тексту - Порядок № 574), у якому зазначено, що на розстрочені (відстрочені) грошові зобов'язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу), як на підставу для відмови в задоволенні позову, судом апеляційної інстанції до уваги не береться, з огляду на таке.

Відповідно до наведених вище положень Порядку № 574, пеня та штрафні санкції не нараховуються тільки у разі прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення (відстрочення) сплати грошового зобов'язання (податкового боргу) саме з дати прийняття такого рішення. При цьому законодавцем передбачено, що перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу здійснюється під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному п. 129.4 ст. 129 цього Кодексу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Податковий кодекс України не містить винятків для застосування штрафу за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в залежності від того, як платник податку її сплатив - добровільно чи на підставі рішення суду, в тому числі і у випадку розстрочення його виконання.

Обсяг податкового обов'язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, згідно якої у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Обставини, які зумовлюють застосування штрафу, передбаченого п. 126.1 ст. 126 ПК України, виникають у силу самого факту погашення грошового зобов'язання з простроченням строків, передбачених Податковим кодексом України, а не строків, визначених судом у порядку розстрочення виконання судового рішення згідно зі статтею 263 КАС України. Судове рішення не може встановити інших строків сплати узгодженого податкового зобов'язання порівняно з тими, що визначені нормами Податкового кодексу України.

Крім того, п. 87.11 ст. 87 ПК України не встановлено особливостей щодо моменту, з якого у податкового органу виникає право на стягнення податкового боргу та строків звернення з таким позовом, а отже до цих відносин застосовується загальний порядок передбачений ст. 95, 102 ПК України.

Згідно п. 102.4 ст. 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

З огляду на викладене, покликання апелянта на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду є безпідставними, оскільки контролюючий орган може звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг протягом 1095 днів.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно пункту 95.3 статті 95 Кодексу, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків (пункт 95.4. статті 95 Податкового кодексу України).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов не обґрунтованого висновку, з яким не погоджується суд апеляційної інстанції, та вважає, що заявлена до стягнення позивачем сума (пеня), яка нарахована на узгоджену суму грошового зобов'язання і вчасно не сплачена, являється податковим боргом відповідача перед бюджетом та підлягає стягненню з рахунків у банках, що обслуговують відповідача та за рахунок належної йому готівки.

А тому висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 202 КАС України є підставою для задоволення апеляційної скарги , та скасування постанови суду першої інстанції .

Керуючись ст. ч 3 160 ст. 195, 196, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області - задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.09.2016 року у справі № 809/520/16 - скасувати та прийняти нову, якою в позові Товарної біржі "Захід Контракт" - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар