Справа № 813/1020/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року справа № 813/1020/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання неправомірним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

Встановив:

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що дисциплінарне стягнення на позивача було накладене 16 лютого 2017 року, в той час, коли провадження по справі про адміністративне правопорушення ще тривало. Тим самим керівництвом ГУ НП у Львівській області було порушено вимоги ч. 2 ст. 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ. На час винесення наказу про звільнення ОСОБА_3 Турківським районним судом Львівської області були винесені: постанова про звільнення від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП, а також постанова про закриття провадженням адміністративної справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Крім того, при притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не було враховано, що за час проходження служби на позивача жодного дисциплінарного стягнення накладено не було. При прийнятті рішення про звільнення не було враховано, що ОСОБА_3 вчинив адміністративні правопорушення не під час несення служби, а під час відпочинку.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та уточненнях до позову. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, мотивуючи тим, відповідно до акту медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 14 від 21.01.2017, виданого Турківською ЦРЛ, ОСОБА_3 перебував "з ознаками алкогольного спяніння". ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1 без посвідчення водія та реєстраційних документів на даний транспортний засіб. За порушення Правил дорожнього руху на сержанта поліції позивача складено протоколи про адміністративні правопорушення серії АП2 № 516610, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та серії АП2 № 516611, за ст.124 КУпАП, які скеровані для розгляду в Турківський районний суд Львівської області. Крім цього, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №158790, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. За наслідками ж проведеного службового розслідування на заступника командира взводу № 2 роти № 1 БПСП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Вважає, що всі дії посадових осіб ГУНП у Львівській області під час звільнення зі служби в поліції ОСОБА_3 були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений законодавством України.

Представник позивача в судовому засіданні подані заперечення підтримав. Просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що Позивач проходив службу в поліції на посаді заступника командира взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Львів» ГУ НП у Львівській області.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області 22.02.2017 року № 145 о/с «По особовому складу» лейтенанта поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.6.

Не погодившись із вказаним наказом про звільнення, позивач оскаржив його до суду.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 21.01.2017 року до ГУНП у Львівській області надійшла інформація про те, що цього ж дня о 10:30 у м. Турка по вул. Майдан Шевченка, 3а, ОСОБА_3, заступник командира взводу № 2 роти №1 БПСП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області, сержант поліції, керуючи власним автомобілем НОМЕР_1, здійснив зіткнення з службовим автомобілем Турківського відділення поліції Самбірського ВП ГУНП у Львівській області «Рено Кенго», д.н.з. 14 1170, під керуванням інспектора СРПП № 2 патрульної поліції Турківського ВП старшим сержантом поліції ОСОБА_4 Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водії та пасажири тілесних ушкоджень не отримали, однак транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Під час фіксування ДТП працівниками СРПП № 2 патрульної поліції Турківського ВП встановлено перебування ОСОБА_3 з явними ознаками алкогольного спяніння, у звязку з чим працівниками СРПП запропоновано сержанту поліції ОСОБА_3 пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного спяніння у медичному закладі, на що останній погодився.

Відповідно до акту медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 14 від 21.01.2017, виданого Турківською ЦРЛ, ОСОБА_3 перебував "з ознаками алкогольного спяніння".

Крім цього, ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1 без посвідчення водія та реєстраційних документів на даний транспортний засіб.

За порушення Правил дорожнього руху на сержанта поліції ОСОБА_3 складено протоколи про адміністративні правопорушення серії АП2 № 516610 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та серії АП2 № 516611 за ст.124 КУпАП, які скеровані для розгляду в Турківський районний суд Львівської області. Крім цього, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 158790, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Згадана інформація в сукупності відносилась до події, яка сталася за участю особи рядового і начальницького складу, а від так була законною підставою для призначення службового розслідування, відповідно до п.2.1, 2.2.5, 2.2.6 Інструкції затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230.

За даним фактом 24.01.2017 року наказом ГУНП у Львівській області № 250 відповідно до вимог ст.14 Статуту призначено службове розслідування, яке проведено і закінчено в порядку та у строк визначений чинним законодавством.

Службовим розслідуванням встановлено, що заступник командира взводу № 2 роти № 1 БПСП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області сержант поліції ОСОБА_3, як працівник поліції, будучи зобовязаним, відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, 21.01.2017 керував приватним автомобілем без відповідних реєстраційних документів на транспортний засіб та перебуваючи з явними ознаками алкогольного спяніння, здійснив дорожньо-транспортну пригоду, унаслідок якої пошкоджено службовий автомобіль Турківського відділення поліції Самбірського ВП ГУНП у Львівській області «Рено Кенго», д.н.з. 14 1170, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч.1 ст. 126 та ч.1 ст.130 КУпАП.

За наслідками ж проведеного службового розслідування, за грубі порушення службової дисципліни, основних обов'язків поліцейського, передбачених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильно дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, що виразилось у керуванні приватним автомобілем без відповідних реєстраційних документів на транспортний засіб, з явними ознаками алкогольного спяніння та здійсненні дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої пошкоджено службовий автомобіль ГУНП, на заступника командира взводу № 2 роти № 1 БПСП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

16.02.2017 Головним управлінням Національної поліції у Львівській області прийнято наказ №479 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БПСП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_3В.».

22.02.2017 Головним управлінням Національної поліції у Львівській області прийнято наказ №145 о/с «Про особовому складу» про звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_3 зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.6.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення позивача і представників сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 року №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п. 4 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, до затвердження відповідним законом Дисциплінарного статуту Національної поліції України підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 року за № 3460-1У (далі за текстом - Дисциплінарний статут ОВС України).

Відповідно до положень ст.ст. 2, 5 Дисциплінарного статуту ОВС України, підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку - невиконання чи неналежне виконання ним службової дисципліни.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно з статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Приписи ч.9 ст.14 Дисциплінарного статуту визначають, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Тобто, один із елементів, що передує накладенню дисциплінарного стягнення є доведена вина працівника по невиконанню чи неналежному виконанню покладених на нього трудових обов'язків. Провина працівника у вчиненні дисциплінарного проступку має у вигляді прямого чи опосередкованого наміру. Отже, має бути доведено, що працівник хотів чи свідомо допускав настання несприятливих роботодавцеві наслідків.

Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Твердження позивача про те, що Головним управлінням Національної поліції у Львівській області з порушенням строків, встановлених ч. 2 ст. 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, не відповідає дійсності, оскільки проступок було вчинено 21.01.2017, а стягнення було накладене за наслідками проведення службового розслідування 16.02.2017 (наказ від 16.02.2017 №479 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БПСП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_3В.») не пізніше одного місяця з дня його закінчення.

Що стосується обгрунтування позивача незаконності проведення його звільнення з огляду на постанову Турківського районного суду про закриття провадження адміністративної справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В свою чергу, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобовязані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, за змістом частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Одночасно, передбачене частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обовязкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Службовим розслідуванням встановлено, що заступник командира взводу № 2 роти № 1 БПСП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області сержант поліції ОСОБА_3, як працівник поліції, будучи зобовязаним, відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, 21.01.2017 керував приватним автомобілем без відповідних реєстраційних документів на транспортний засіб та перебуваючи з явними ознаками алкогольного спяніння, здійснив дорожньо-транспортну пригоду, унаслідок якої пошкоджено службовий автомобіль Турківського відділення поліції Самбірського ВП ГУНП у Львівській області «Рено Кенго»,д.н.з. 14 1170, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч.1 ст. 126 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Позивач в особистих поясненнях, наданих під час проведення службового розслідування сам зазначив, що випив бутилку безалкогольного пива.

Суд приймає до уваги той факт, що під час фіксування ДТП працівниками СРПП №2 патрульної поліції Турківського ВП встановлено перебування ОСОБА_3 з явними ознаками алкогольного спяніння, у звязку з чим працівниками СРПП запропоновано сержанту поліції ОСОБА_3 пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного спяніння у медичному закладі, на що останній погодився.

Не спростовано в суді і тієї обставини, що відповідно до акту медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 14 від 21.01.2017, виданого Турківською ЦРЛ, ОСОБА_3 перебував "з ознаками алкогольного спяніння".

Суд зазначає, що висновок службового розслідування позивачем не оскаржувався.

Суд дійшов висновку, що службове розслідування, яке призначено на відповідній правовій підставі, обєктивно проведено та закінчено в порядку та у строк визначений чинним законодавством.

Позивачем не спростовано фактів, встановлених службовим розслідуванням, ні в позовній заяві, ні в судових засіданнях.

Отже, суд вирішуючи цей спір по суті позовних вимог встановив обставини справи, підтверджені належними та допустимими доказами, які встановлені службовим розслідуванням і дають підстави стверджувати про наявність з боку позивача порушень, про які іде мова у висновку службового розслідування.

Крім того слід наголосити увагу на тому, наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області №479 від 16.02.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БПСП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_3В.» позивачем не оскаржувався та на час розгляду справи в суді скасований не був.

Крім цього, ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_2 без посвідчення водія та реєстраційних документів на даний транспортний засіб.

Факти порушення службової дисципліни позивачем, викладені у висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУНП у Львівській області 15.02.2017 року знайшли своє об'єктивне підтвердження.

Щодо твердження позивача, що проступок був вчинений ним в позаробочий час суд зазначає наступне.

Наказом МВС України від 28.04.2016 року №326 затверджено Правила етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №778/28908).

Дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обовязком кожного працівника органів внутрішніх справ (п.1 Розділу І Правил).

Пунктом 2 Розділу ІІ Правил етичної поведінки встановлено, що працівник органів внутрішніх справ зобовязаний недопускати, у тому числі поза роботою, дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників МВС.

Про те, що позивач усвідомлює свою високу відповідальність перед державою та народом, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обовязки, останній підтвердив у присязі поліцейського від 07.11.2015 року, яку завірив своїм підписом.

Таким чином, відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень щодо звільнення позивача, враховувалися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода та наслідки, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків.

Видаючи наказ від 22.02.2017 року № 145 о/с відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб чітко визначений законодавством.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Перевіривши обставини, визначені ч.3 ст.2 КАС України, суд приходить до висновку, що немає правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу від 22.02.2017 року № 145 о/с «Про особовому складу» в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_3 зі служби в поліції, а відтак відсутні правові підстави для поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а отже у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.94 КАС України судовий збір з сторін не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

Постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.04.2017 року.

Суддя Р.М. Брильовський