Справа № 212/1347/17-а
Суддя: Козлов Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/1347/17-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Козлова Ю.В.

за участю секретаря Мельник К.В.

позивача ОСОБА_1М

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції м. Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання дій інспектора протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі.

В обґрунтування вказав, що відповідачем, 22.02.2017 винесена постанова серія АР №796801 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень за те, що він 22 лютого 2017 року о 21 год. 05 хв., в м. Кривому Розі по вул. Січеславська, керував автомобілем «NISSANPATROL» номерний знак ДН0095, у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п.31.4.3.(в ПДР та не мав при собі посвідчення водія категорії «В», чим порушив п.2.1.(а ПДР, та не предявив реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.1.(б ПДР.

Вважає, що дана постанови винесена неправомірно, оскільки він керував транспортним засобом Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а тому матеріали про правопорушення повинні були передаватися відповідним органам для вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Крім того, на нього накладено стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП, що він керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія, що не відповідає дійсності, тому що він надав поліцейському документ, посвідчення водія, який зафіксований в постанові серії АР №796801 від 22.02.2017.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що він дійсно не надавав посвідчення водія через те, що боявся вручати його в руки працівників поліції. Паспорту при собі не мав, на вимогу полісменів предявити посвідчення особи, спочатку не реагував, потім запропонував їхати за посвідченням до нього додому.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засідання заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказав, що інспектором роти № 1 батальйону УПП у м. Кривий Ріг ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_3 під час патрулювання, 22 лютого 2017 року у м. Кривому Розі по вул. Січеславська, був помічений транспортний засіб «НисанПатрол»державний номер ДН 0095, який рухався на транспортному засобі з непрацюючою в режимі ближнього світла лівою фарою. Зазначений автомобіль був зупинений, водію було повідомлено про причину зупинки та запропоновано предявити водійське посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс. Але позивач відмовився посилаючись на якийсь не зрозумілий наказ. Після зясування усіх фактичних даних, відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має при собі чи не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб. А також ч.1 ст. 121 КУпАП, а саме керування транспортним засобом що має несправність зовнішніх світлових приладів. Постанова про накладення стягнення відповідає всім вимогам чинного законодавства, а її суть обставинам справи.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 статті 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення п.31.4.3.(в ПДР, - керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його (в темну пору доби) забороняється.

Згідно з п.1.1 постанови КМ № 1306 від 10.10.2001 року «Про Правила дорожнього руху» (далі-ПДР) ці правила, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» 30.06.1993, № 3353-XII, встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Крім того, Законом України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух", зокрема розділом III ПРАВА ТА ОБОВ'ЯЗКИ УЧАСНИКІВ ДОРОЖНЬОГО РУХУ передбачено основи зобовязань та прав учасників дорожнього руху. У ч.1 ст.14 Закону зазначено: учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

Відтак, оскільки ОСОБА_1 є, в даному випадку, учасником дорожнього руху, він повинен повністю додержуватися імперативу встановленого законодавством щодо здійснення дорожнього руху. Частина пята ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року N 3353-XII визначає, крім іншого: учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Відповідно до п.1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій, зокрема, зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (пп.а,б п.2.3 ПДР).

Згідно з п.31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до підпункту «в» п.31.4.3 забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей зовнішніх світлових приладів: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Відповідно п.31.5 ПДР у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Відповідно до підпункту «б» пункту 31.6 ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Водій ОСОБА_1 рухався у темну пору доби з непрацюючою лампою лівої фари в режимі ближнього світла. Цей факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні відповідно до постанови АР №796801 від 22.02.2017 року, огляду відеоматеріалу з місця події, пояснення самого позивача та його опонента.

Частиною 1 статті 126 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п.2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, п.2.1 «б» ПДР України, реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзвязку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).

Судом встановлено, що ОСОБА_1,22 лютого 2017 року о 21 год. 05 хв., в м. Кривому Розі по вул.Січеславська, керував автомобілем «NISSANPATROL» номерний знак ДН0095, у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, не мав при собі посвідчення водія категорії « В», та не предявив реєстраційний документ на транспортний засіб.

Крім того, як було зясовано при перегляді відео, він та пасажири керованого ним автомобілю та сторонні особи, які брали участь при розмові з полісменами, вели себе зухвало, на законні вимоги працівників поліції не реагували належним чином, чим грубо порушили ст.32 ЗУ «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року N 3353-XII та пункт 2.4 ПДР. ОСОБА_1 стверджував, як видно з відеоматеріалу та пояснень представника відповідача, що він воєнний та підлягає відповідальності у відповідності до спеціальної процедури встановленого ст.15 КУпАП. Однак, суд ніяк не може погодитися з таким твердженням і вважає його хибним. Згідно частини першої вказаної норми закону військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти під час проходження зборів, несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. Формально-логічне тлумачення цієї норми закону у взаємозвязку з частиною четвертою цієї ж статті КУпАП (при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності) дозволяє дійти висновку, що спеціальна процедура притягнення до адміністративної відповідальності військовослужбовців застосовується виключно при виконанні ними службових обовязків. Тобто при наявності посвідчення військовослужбовця в сукупності з шляховим листом або іншим документом підтверджуючим цільове використання військового транспортного засобу у службових цілях особою, яка знаходиться при виконанні службових обовязків. Так у конструкції норми ст.15 КУпАП існує друге речення процитованої частково вище частини першої статті, яке чітко та безапеляційно визначає: за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху……,ці особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. Законодавець чітко висловив у імперативній нормі закону свою волю - довершена і повністю зрозуміла дефініція не потребує якогось спеціального аналізу та не допускає двоякого тлумачення.

ОСОБА_1 не підтвердив ніяким чином, не надав жодного документа, який би свідчив про виконання ним 22.02.2017 року якогось службового завдання, був у цивільному одязі, тобто здійснював приватну поїздку у свої особистих справах. Приналежність автомобіля «NISSANPATROL» номерний знак ДН0095 до військового автопарку, також нічим не доведено. Обидва доводи стосовно приналежності позивача до службового завдання 22.02.2017 року та належності автомобіля «NISSANPATROL» номерний знак ДН0095 до військового формування не знайшли підтвердженням жодним доказом ні на дорозі (огляд відеоматеріалу судом), ні в судовому засіданні.

Зазначений факт в судовому засіданні був підтверджений позивачем та зафіксований у судовому засіданні при перегляді відеозапису.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України « Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - Закон № 580).

Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» № 580-VІІІ поліція вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях, а відповідно до п.8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року N 580-VIII у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону від 2 липня 2015 року N 580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону N 580-VIII). Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. Згідно п.11 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський, відповідно до ч.1 ст.62 Закону України «Про національну поліцію»N 580-VIII під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. В свою чергу, інспектор є працівником Управління, тобто посадовою особою органів Національної поліції. Таким чином, інспектор має законні підстави здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення та приймати рішення про застосування адміністративного стягнення за місцем його вчинення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП вказано, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових, доказів, висновків експертів.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Таким чином, розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, Законом України «Про національну поліцію» N 580-VIII, Законом України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" та КУпАП. Доводи позивача, що транспортний засіб є автомобілем Збройних Сил України і на нього не потрібні реєстраційний документ як на транспортний засіб, суперечить ПДР та діючому законодавству. Крім того позивачем був підтверджений факт, що в цей день він не перебував на службі, керував транспортним засобом як приватна особа, на прохання водія ОСОБА_4, якому стало зле (погано почувався), автомобіль не виконував виїзд за шляховим листком.

А тому доводи позивача, що дії працівників патрульної поліції відносно водія ОСОБА_1 при встановлених судом обставинах по справі - є необґрунтованими та безпідставними.

Доводи позивача про відсутність з його боку порушення Правил дорожнього руху є результатом субєктивної оцінки ним фактичних обставин події і тлумачення Правил дорожнього руху. Такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Суд враховує, що позивач, заперечуючи проти порушення ним Правил дорожнього руху, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, як того вимагає ч.1 ст.71 КАС України. В той час, як відповідачем на підставі ч.2 ст.71 КАС України належним чином доведено правомірність винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Зокрема, при постановленні даного судового рішення суд приймає за основу як належний та допустимий доказ відеозапис подій з нагрудної камери поліцейського. Виходячи із фактичних обставин подій, які зафіксовані на зазначеному відеозаписі, в т.ч. поведінки та пояснень ОСОБА_1 безпосередньо на місці події, пояснень сторін в судовому засіданні, у суду не виникає сумнівів в достовірності та обєктивності даного відеозапису. Суд вважає, що даний відеозапис в достатній мірі підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, оцінивши фактичні обставини справи та докази, що їх підтверджують, суд вважає доведеним факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126, ч.1 ст.121 КУпАП, а саме керування транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла, відсутність при собі посвідчення водія категорії « В» та реєстраційного документу на транспортний засіб.

Отже, на момент прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у відповідача були усі підстави вважати, - 22.02.2017, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП - керування транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла; та передбаченеч.1 ст.126 КУпАП, - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі чи не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень. Обставини, за яких виключалась адміністративна відповідальність були відсутні. Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00гривень було накладено в межах санкції ч.1 ст.126, ч.1ст 121 КУпАП з неухильним дотриманням вимог ст. 33 КУпАП.

Суд вважає, що відповідач при винесенні постанови щодо позивача дотримався, також, вимог ст.245,251,252,280 КУпАП, відповідно до яких провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Таким чином, відповідач діяв в межах повноважень, у спосіб та в порядку, що визначені Конституцією та законами України, підстав вважати винесену ним постанову протиправною і такою, що підлягає скасуванню, у суду немає.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7,9, 121, 126, 245, 247, 251,252,283 КУпАП, ст.2,6,9, 10, 11, 69-71,158-162,171-2 КАС України, ст. 19 Конституції України, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, Законом України « Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції м. Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Ю. В. Козлов