Справа № 161/14389/16-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 квітня 2017 року №876/10224/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Андрушківа І.Я..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області про ухвалення додаткового рішення за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області (далі - Департамент) у якому просив: визнати бездіяльність відповідача щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною; зобов'язати Департамент здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити позивачу 4730грн щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст.12 Закону №3551-XII у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року у справі №161/14389/16-а позов задоволено.

За результатами апеляційного розгляду справи постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу Департаменту задоволено. Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову задоволено.

07.03.2017 Львівським апеляційним адміністративним судом отримано заяву про ухвалення додаткового рішення до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року (а.с.53). Згідно поданої заяви судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Така заява мотивована тим, що у відповідності до ч.5 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат (що мало місце у даній справі), судові витрати, понесенні відповідачем, компенсуються за рахунок Держаного бюджету України (далі - ДБУ). З урахуванням цього заявник просив стягнути з ДБУ в користь Департаменту 1212,64грн судових витрат, сплачених при поданні апеляційної скарги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення такої.

Статтею 168 КАС встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу, зокрема у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд роз'яснив, що за правилами ст.168 КАС суд будь-якої інстанції може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу лише у випадках, передбачених ч.1 ст.168 КАС.

Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов'язки осіб, які не брали участі у справі. Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення є невід'ємною складовою основного судового рішення.

Так дійсно, з матеріалів справи видно, що за подання апеляційної скарги Департаментом було сплачено 1212,64грн судового збору, що підтверджується платіжними дорученнями від 01.12.2016 №9609 на суму 606,34 та 29.12.2016 №10482 на суму 606,30грн (а.с.23, 33).

Проте, посилання заявника на ч.5 ст.94 КАС, як на підставу повернення йому сплаченого судового збору є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.2 ст.94 КАС, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, що пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесенні відповідачем, компенсуються за рахунок ДБУ.

Аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє зробити висновок, що загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому відповідачу - суб'єкту владних повноважень, можуть компенсуватись лише документально підтвердженні витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб'єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов'язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Такі обмеження у можливостях суб'єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою.

Департаментом згідно платіжних доручень було сплачено 1212,64грн судового збору за подання апеляційної скарги. Інших ж витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз апелянтом не здійснювалось та документально не підтверджено.

Відтак, з огляду на викладене, підстав для задоволення заяви Департаменту про ухвалення додаткового рішення, шляхом стягнення в користь заявника з ДБУ коштів сплачених ним за подання апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 158-160, 168, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 24 квітня 2017 року.