Справа № 337/961/17
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Чалої Т.П.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, третя особа - Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що 06.03.2017р. поліцейською ОСОБА_2 винесена постанова серії АР №044977 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.1 ст.122, 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. за те, що він нібито зупинився ближче ніж 30 метрів від знаку зупинки громадського транспорту. Вважає, що дана постанови винесена неправомірно, оскільки зупинка була вимушеною, автомобіль перебував з несправним електрообладнанням та не мав можливості рухатися, крім цього автомобіль є власністю інваліда та він самостійно не може його від штовхати з зони дії знака та суттєвих перешкод руху автомобіль не спричиняв. Крім цього, справа розглянута та постанова винесена інспектором на місці їх зупинки, а не за місцем вчинення правопорушення, яким відповідно до ст.276 КУпАП є місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, тобто УПП в м.Запоріжжі. Розглянувши справу на місці зупинки автомобілю, інспектор суттєво порушив його права, передбачені ст.268 КУпАП, та порушив процедуру розгляду, передбачену ст.278,279 КУпАП.

Просить скасувати постанову поліцейського серії АР №044977 від 06.03.2017р. про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, додатково пояснив, що 06.03.2017р. об 21.45год. він перебував у своєму транспортному засобі «ЗАЗ 11028», державний номер НОМЕР_1, на пр.Ювілейний м.Запоріжжя, в районі будинку №25 чи 27, і займався його ремонтом, коли до нього підійшли поліцейські і повідомили, що він порушив правила дорожнього руху, стоїть в районі дії дорожнього знаку, в місця, де стоянка заборонена. Він пояснив, що така зупинка є вимушеною, оскільки автомобіль зупинився різко, відмовило електрообладнання, але вони стали наполягати на предявленні документів. Він предявив поліцейським свій паспорт та довідку про наявність інвалідності, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія не предявив, оскільки вважає вимогу поліцейських незаконною, жодних порушень він не вчиняв, тому підстав надавати вказані документи не вбачав. Під час спілкування поліцейські поводились неадекватно, зухвало, хватали його за руки, в той час, коли він є інвалідом 2 групи і застосування до нього заходів фізичного впливу заборонено законом. Спілкування тривало значний час, йому стало погано, тому він пішов з місця зупинки, а коли повернувся, поліцейські вже поїхали. Про те, що ними винесена постанова він не знав, отримав їх поштою 16.03.2017р. Він не згоден з даною постановою, оскільки жодних порушень не допускав, зупинка була вимушеною, поліцейськими не було розяснено йому його права, не надано час на підготовку до розгляду, справа незаконно розглянута на місці зупинки. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила, що вона здійснювала патрулювання і на пр.Ювілейний, буд. 27 в м.Запоріжжі, виявила факт порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля «ЗАЗ 11028», державний номера АР 2119 СІ, як потім зясувалось ОСОБА_1, оскільки він в порушення п.п.15.9.е, 2.1а ПДР здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса на відстані» та на вимогу поліцейського не предявив для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. За дані правопорушення відносно ОСОБА_1 нею була винесена постанова про накладання адміністративного стягнення за ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП остаточно призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. Події фіксувались на нагрудну камеру, відеозапис наданий суду і є належним, допустимим доказом, який повністю спростовує доводи позивача. Постанова винесена законно, з дотриманням вимог щодо порядку розгляду справи, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та підстав для її скасування немає. Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи - УПП м.Запоріжжя ДПП в судове засідання не зявився за не відомим суду причинами, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, відтворивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав.

Суд встановив, що постановою інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 АР №044977 від 06.03.2017р. ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП йому остаточно призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. з

Зі змістом даної постанови ОСОБА_1 06.03.2017р. в 21.45год. в м.Запоріжжя по пр. Ювілейному, буд. 27, керуючи автомобілем «ЗАЗ 11028», державний номер НОМЕР_1, в порушення п.п.15.9.е ПДР здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса» та в порушення п.2.1а ПДР не предявив для перевірки посвідчення водія.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Ч.1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, в т.ч. порушення правил зупинки та вимог дорожніх знаків.

Згідно з п.15.9.е ПДР зупинка забороняється ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Ч.1 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно п. 2.1а ПДР Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та відповідно до п.2.4а ПДР на вимогу поліцейського повинен пред'явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КупАП).

Згідно з ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконаннями правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини даної справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про законність дій відповідача щодо притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП за сукупністю у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. і безпідставність позовних вимог ОСОБА_1

При цьому, суд виходить з того, що позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, через те, що він не порушував ПДР, здійснив зупинку через несправність автомобіля, а вимога поліцейського предявити документи була незаконною.

Суд не погоджується з цими доводами позивача ОСОБА_1, оскільки вони обєктивно спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який наданий суду відповідачем, і був повністю відтворений під час судового засідання.

Так, на вказаному відеозаписі чітко зафіксовано, що автомобіль позивача стоїть на проїзній частині ближче, ніж 30 метрів від дорожнього знака 5.41.1, який позначає пункт зупинки автобуса, за кермом перебуває позивач ОСОБА_1 На неодноразову вимогу поліцейського предявити посвідчення водія, реєстраційний документ на автомобіль та поліс страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 категорично відмовився, став виказувати незгоду з діями поліцейських. Жодних пояснень ОСОБА_1 про те, що зупинка здійснена ним у звязку з поламкою його автомобіля і є вимушеною на відеозаписі не зафіксовано. Здебільшого ОСОБА_1 посилається на те, що він є інвалідом і Правила дорожнього руху містять положення, які дозволяють інваліду у певних випадках відступати від них.

Вищезазначений відеозапис суд вважає належним та допустимим доказом, який наданий відповідачем на підтвердження обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зокрема, факту порушення правил дорожнього руху і причетність до цього ОСОБА_1. Виходячи із фактичних обставин подій у суду не виникає сумнівів в достовірності та обєктивності даного відеозапису. У звязку з цим суд приймає його за основу при постановленні даного судового рішення.

Також суд враховує, що позивач, заперечуючи проти порушення ним Правил дорожнього руху, не надав суду жодних відповідних доказів, як того вимагає ч.1 ст.71 КАС України, зокрема, на підтвердження технічних несправностей в його автомобілі та вимушеність зупинки з порушенням ПДР, незаконність вимоги поліцейського про предьявлення посвідчення водія та реєстраційних докментів на автомобіль. Виходячи з обставин справи, як вони зафіксовані на наданому суду відеозаписі, вбачається, що саме з боку позивача мала місце необгрунтована відмова в предьявленні поліцейському зазначених документів та відсутність у нього будь-яких обьєктивних, непереборних причин для порушення правил зупинки та вимог дорожнього знаку. Крім того, суд враховує, що з приводу оскарження дій поліцейського, які виходять за межі даного провадження, позивач до контролюючих органів не звертався.

В той же час, суд вважає, що відповідачем на підставі ч.2 ст.71 КАС України належним чином доведено правомірність винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Таким чином, оцінивши фактичні обставини справи та докази, що їх підтверджують, суд вважає доведеним факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП, а саме здійснення зупинки ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса» та не предявлення для перевірки посвідчення водія.

Крім того, звернувшись до суду з цим позовом, позивач обґрунтував його тим, що поліцейським був порушений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення справа розглянута на місці затримки автомобіля, а не за місцем знаходження УПП в м.Запоріжжі, йому не надано час для отримання правової допомоги, ознайомлення із доказами тощо, які б могли вплинути на прийняття остаточного рішення, чим порушені його права, передбачені ст.268 КУпАП.

Суд не приймає до уваги вказані доводи позивача, оскільки вони є результатом власного субєктивного тлумачення норм діючого законодавства та субєктивної оцінки фактичних обставин події.

Так, відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені, в т.ч. ст.122,126 також можуть розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Рішенням Конституційного Суду Українивід 26.05.2015року №5-рп/15 розяснено положення ч.1 ст.276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення ч.1ст.276 Кодексу, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином, словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що дії суб'єкта владних повноважень є такими, які порушують права і свободи особи, якщо відповідні дії не повинні вчинятись таким суб'єктом щодо цієї особи, виходячи з наданої йому компетенції.

П.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в т.ч. про порушення правил дорожнього руху, ст.122, ст126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів та підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Отже, наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача ОСОБА_2 як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, за ст.ст.122,126 КУпАП, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, на місці вчинення правопорушення.

При цьому, вчинення інспектором патрульної поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення суб'єкта владних повноважень - постанови у справі про адміністративне правопорушення. Самі по собі дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути оскаржені та визнані протиправними.

Також судом встановлено, що поліцейським ОСОБА_2 позивачу були розяснені права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, ніяких клопотань, в т.ч. щодо перенесення розгляду справи, отримання правової допомоги, надання доказів тощо, вирішення яких потребувало додаткового часу та могло вплинути на прийняття остаточного рішення, позивач не заявляв. Належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації його процесуальних прав позивачем не представлено і судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у відповідача були усі підстави вважати, що 06.03.2017р. ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП; що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень. Обставини, за яких виключалась адміністративна відповідальність були відсутні. Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. було накладено в межах санкцій ч.1 ст.126, ч.1 ст.122, з урахуванням вимог ч.2 ст.36 КУпАП. Підстав вважати, що таке стягнення не відповідає вимогам ст.33 КУпАП, немає.

Суд вважає, що відповідач при винесенні постанови щодо позивача дотримався вимог ст.245,251,252,280 КУпАП, відповідно до яких провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, орган, уповноважений на прийняття рішення про накладання адміністративного стягнення, зобовязаний прийняти законне, справедливе і обґрунтоване рішення в результаті всебічного, повного і обєктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності, оцінки належних та допустимих доказів. Тобто відповідач діяв в межах повноважень, у спосіб та в порядку, що визначені Конституцією та законами України, підстав вважати винесену ним постанову протиправною і такою, що підлягає скасуванню, у суду немає.

Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.19 Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію України», ст.7,9,122,126,245,251,252,258,276,279,280,283 КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., ст.2,8,9,11,14,69-71,159-162,171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, третя особа - Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 28.04.2017р.

Суддя Н.А.Мурашова

25.04.2017