Справа № 352/1740/16-а,2-а/352/23/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 р. № 876/4309/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області, правонаступник Тисменицьке обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2017 року у справі №352/1740/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій,-

В С Т А Н О В И В:

24.11.2016 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області (далі Управління), правонаступником якого є Тисменицьке обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, просила визнати незаконною відмову Управління у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення; зобовязати відповідача включити до страхового стажу за вислугу років в державному закладі освіти період з 09.09.1987 по 31.08.1992 та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2017 та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що період роботи з 09.09.1987 по 31.08.1992 на посаді керівника вокального гуртка по сумісництву в Івано-Франківському середньому професійно-технічному училищі №19 зарахувати до спеціального стажу немає законних підстав, оскільки робота по сумісництву не відноситься до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугу років. Оскільки загальний стаж роботи позивача становить 36 років 7 місяців та 7 днів, в тому числі стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 становить 27 років 09 місяців та 18 днів, то права на виплату одноразової грошової допомоги позивач, на думку апелянта, не має.

Позивач на адресу суду подала заяву про розгляд справи без її участі, відповідач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Тисменицькому районі та з 06.09.2016 отримує пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка призначена від загального стажу роботи 36 років 7 місяців 7 днів та заробітної плати за період з 01.07.2000 по 31.08.2016.

08.11.2016 Управлінням відмовлено ОСОБА_2 у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки загальний стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 №1436 становить 27 роки 09 місяців 18 днів (на час досягнення пенсійного віку), тоді як період стажу роботи з 09.09.1987 по 31.08.1992 на посаді керівника вокального гуртка по сумісництву в Івано-Франківському середньому професійно-технічному училища №19 зарахувати до спеціального стажу немає законних підстав, оскільки робота по сумісництву не відноситься до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугу років (а.с.13-14).

Вважаючи таку відмову Управління неправомірною, ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №1058-IV) положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За правилами ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №1788-XII) пенсія за вислугу років відноситься до трудових пенсій.

Статтею 3 Закону №1788-XII передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів,- за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з ст.51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до положень ст.52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» ч.1 ст.55 Закону №1788-XII встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років.

Таким чином, виплата пенсії за вислугу років безпосередньо пов'язана з важким та шкідливим характером роботи, виконання якої може спричинити втрату професійної працездатності до досягнення загального пенсійного віку. Тому законодавець надав можливість окремим категоріям спеціалістів за своїм бажанням припинити таку роботу за наявності достатнього спеціального стажу та отримувати пенсію за вислугу років.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, до таких посад віднесено, зокрема, посади учителів загальноосвітніх навчальних закладів; вихователів, вихователів-методистів дошкільних навчальних закладів всіх типів; керівників гуртків секцій, студій та інших форм гурткової роботи вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладів; художніх керівників, керівників гуртків секцій, студій та інших форм гурткової роботи позашкільних навчальних закладів.

Приміткою 3 до вказаного Переліку передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Окрім того, Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963, посада керівника гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи віднесена до посад педагогічних працівників.

Як встановлено судом першої інстанції згідно із записами трудової книжки та уточнюючих довідок, позивач працювала у закладах освіти державної та комунальної форми власності на посадах учителя, вихователя, вихователя-методиста, керівника гуртків та інших форм гурткової роботи, які враховуються до стажу за вислугу років, а саме: з 15.08.1978 до 02.02.1983 - учителем музики та співів Гарасимівської восьмирічної школи Тлумацького району; з 04.02.1983 до 28.03.1985 вихователем дошкільної групи дитячого садка №23 ДП « 63 КЗЗ»; з 03.04.1985 до 31.03.1986 - керівником хорового гуртка ДХТТ; з 05.09.1986 до 08.09.1987 - керівником вокального ансамблю Івано-Франківського СПТУ №19; з 09.09.1987 до 01.09.1992 - головою учнівського профкому СПТУ №19 із суміщенням посади керівника вокального гуртка в Івано-Франківському СПТУ №19; з 02.09.1992 до 29.08.1997, з 01.09.2000 до 31.12.2001 - керівником вокального ансамблю, керівником хорового гуртка СПТУ №19; з 25.10.2002 до 30.09.2016 - керівником хорового гуртка в Івано-Франківському ПТУ №1.

Як вбачається з заперечення на позовну заяву та апеляційної скарги підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV є не зарахування Управлінням періоду роботи позивача з 09.09.1987 по 31.08.1992 на посаді керівника вокального гуртка в Івано-Франківському середньому професійно-технічному училищі №19, оскільки вказана робота виконувалась по сумісництву.

Щодо вказаного, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що сумісництво - це виконання, крім основної роботи, у вільний від неї час й іншої роботи на умовах трудового договору в того самого чи іншого роботодавця.

Відповідно до ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Абзацом 2 пункту 4 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 №78, передбачено зарахування певних періодів роботи до педагогічного стажу, зокрема, працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховується період роботи на цих посадах.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 191 (далі Порядок №191).

Пунктом 2 Порядку №191 встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909.

Відповідно до п.5 Порядку №191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зазначені нормативно-правові акти не містять застереження щодо призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти виключно з урахуванням стажу за основним місцем роботи, таке право надається і гарантується особі за виконання особливого роду трудової діяльності, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує, стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Період роботи позивача керівником вокального гуртка у Івано-Франківському середньому професійно-технічному училищі №19 за сумісництвом (посада яка належить до переліку посад згідно з Постановою № 909) підтверджено наявними в матеріалах копією трудової книжки (а.с.6-7) та довідкою Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею від 02.09.2016 №06/01-05/224 (а.с.10).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що період роботи позивача на посаді керівника вокального гуртка по сумісництву з оплатою 38 годин (при повному педнавантаженні 76 годин) в Івано-Франківському СПТУ №19 з 09.09.1987 по 31.08.1992 підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає позивачу право на пенсію за вислугу років як педагогічному працівнику.

Оскільки умови для отримання позивачем допомоги, встановленої п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV позивачем виконані (наявний страховий стаж 30 років на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» ст.55 Закону №1788-XII, та враховуючи, що позивач до цього не отримувала будь-яку пенсію), а тому відмова відповідача у виплаті вказаної грошової допомоги є неправомірною.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області, правонаступник Тисменицьке обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, залишити без задоволення, а постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2017 року у справі №352/1740/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_1

Повний текст Ухвали складено 26.04.2017р.