Справа № 810/3852/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року № 810/3852/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Мирівське» до Сектору державної реєстрації відділу адміністративних послуг Кагарлицької районної адміністрації Київської області, треті особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне сільськогосподарське підприємство «Мирівське» з позовом до Сектору державної реєстрації відділу адміністративних послуг Кагарлицької районної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 1300934 від 01.04.2013 (право оренди земельної ділянки).

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ПСП «Мирівське» та ОСОБА_1 був укладений Договір оренди землі, згідно якого земельна ділянка сільськогосподарського призначення, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 2,90 га., яка знаходиться на території Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, передана ПСП «Мирівське» в оренду строком на 5 (п'ять) років.

Договір оренди був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Кагарлицькому районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 19.10.2012 року за №05118.

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку позивачем було виявлено реєстрацію іншого договору оренди даної земельної ділянки між гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2, реєстрація якого відбулась 01.04.2013 реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції Київської області.

Позивач стверджує, що відповідачем було протиправно здійснено подвійну реєстрацію договору оренди однієї і тієї самої земельної ділянки на різних орендарів.

Сторони та треті особи до суду не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, між ПСП «Мирівське», в якості орендаря та ОСОБА_1 в якості орендодавця був укладений договір оренди від 04.10.2012, згідно умов якого об'єктом оренди є земельна ділянка сільськогосподарського призначення кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 2,90 га., строком оренди на 5 (п'ять) років.

Даний договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Кагарлицькому районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.10.2012 року за №05118.

Як слідує з Інформаційної довідки Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, 01.04.2013 року Реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції Київської області проведено реєстрацію іншого договору оренди спірної земельної ділянки між гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2.

Отже, на даний час ПСП «Мирівське» позбавлене можливості внести відомості про право оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), використанню переважного права на поновлення договору на новий строк або про зміну прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв'язку з тим, що право оренди на земельну ділянку за цим кадастровим номером зареєстроване за ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки стає чинним лише з дня державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його прав на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

Приписами п. 4 ч. 1 статті 18 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що при державній реєстрації прав та їх обтяжень проводиться перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 18 цього Закону).

Відповідно до ст. 23 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.

Відповідно до ст. 24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 10 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Відповідно до роз'яснень Державної реєстраційної служби України у листі № 2951/05-15-13 від 06.08.2013 "Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними набувачами", з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року, зокрема виконавчих комітетів сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

Із аналізу викладеного слідує, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Отже, відповідач мав знати та/або запитати у відповідного розпорядника інформацію про наявність зареєстрованого речового права в органах, які здійснювали реєстрацію до 01.01.2013 і яку надає діючий правонаступник органів реєстрації - чинний орган земельних ресурсів - Держгеокадастр (Держземагенство)України.

Суд вважає, що існування подвійної реєстрації прав оренди виникло внаслідок недотримання відповідачем норм чинного законодавства.

Подібну правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 02.06.2015 у справі № 818/2665/14 (К/800/12279/15), а також додатково встановив, що у даному спорі посилання на правомірність дій державного реєстратора під час реєстрації спірних договорів оренди через відсутність у законі конкретного способу встановлення суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно безпідставно, оскільки не визначення законодавцем способу дій відповідного органу з перевірки певних обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення не звільняють такий орган від виконання покладеного на нього законом обов'язку.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 06.10.2015 у справі № 820/6553/14 (К/800/43564/14, К/800/42754/14) зазначив, що саме державний реєстратор є суб'єктом владних повноважень і повинен здійснювати усі можливі дії задля недопущення подвійної державної реєстрації одних і тих самих прав. А тому повинен запитувати інформацію про наявність чи відсутність державної реєстрації у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 1 січня 2013 року.

Аналогічна правова позиція підтримується колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 29.09.2015 у справі №802/37191, в якій наголошується що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-1V державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому суд наголошує на тому, що реєстрація договорів оренди землі за новим орендарем можлива лише після реєстрації угод про розірвання договорів оренди землі з попереднім орендарем.

Отже, відповідач, зареєструвавши право оренди за гр. ОСОБА_2, не перевіривши інформацію щодо вже зареєстрованих прав оренди інших осіб (у даному випадку позивача), порушив порядок реєстрації речових прав на земельні ділянки і такі рішення повинні бути визнані протиправними та скасовані.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що Реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції Київської області протиправно прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій, не надав суду жодних доказів, які спростовували б доводи позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідно, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1378, 00 грн. (квитанція від 21.11.2016 № 162).

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань підлягають судові витрати у сумі 1 378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 94, 97, 98, 122, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

в с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (дата держаної реєстрації: 01.04.2013; номер запису про право: 517148), а саме: державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дата держаної реєстрації: 01.04.2013; номер запису про право: 517148).

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області на користь ПСП «Мирівське» понесені витрати по сплаті судового збору (квитанція від 21.11.2016 № 162) у розмірі 1 378 ( одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.