Справа № 2а-2470/2036/12
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" квітня 2017 р. м. Київ К/800/24349/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Борисенко І.В., Голубєвої Г.К., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на постановуЧернівецького окружного адміністративного суду від 22.11.2012
та ухвалуВінницького апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013
у справі №2а/2470/2036/12
за позовомДержавної податкової інспекції у м. Чернівцях Чернівецької області Державної податкової служби
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м. Чернівцях Чернівецької області Державної податкової служби звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг з єдиного податку та по пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на загальну суму 46153,81 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.11.2012 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013, позов задоволено та стягнуто

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати, постанову суду першої інстанції змінити та в частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 44961,81 грн. залишити позов без розгляду, а в іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду касаційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09.09.2010 за результатами позапланової документальної перевірки дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні експортних операцій приватним підприємцем ОСОБА_1 за період з 08.09.2009 по 14.09.2009 по контракту №1 від 30.01.2009 та контракту №2 від 30.01.2009, податковим органом складено акт перевірки №2479/220/НОМЕР_1, в якому зафіксовано порушення вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», встановлено прострочену дебіторську заборгованість станом на 09.09.2009 в сумі 27346,25 доларів США, або 208773,40 грн., прострочену дебіторську заборгованість в сумі 13500,00 доларів США, або 103950,00 грн. та прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 44961,81 грн.

ДПІ у м. Чернівці винесено та направлено першу податкову вимогу від 26.06.2009 №1/6439 на суму 192,00 грн. та другу податкову вимогу від 06.11.2009 №2/12675 на суму 45953,81 грн. Позивачем 28.12.2009 прийнято рішення №583 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу.

Оскільки, відповідачем сума визначеного податковим органом грошового зобов'язання в розмірі 46153,81 грн. не була сплачена, останній звернувся за її стягненням до суду.

Суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги мотивував рішення тим, що заборгованість є узгодженою, в добровільному порядку відповідачем не сплачена, а тому підлягає стягненню.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

В сулу приписів ст.ст. 8, 9, 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» податкові органи здійснюють у межах своїх повноважень контроль за законністю валютних операцій.

Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Згідно п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Відповідно п. 1.3 цієї ж статті податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Таким чином, відповідно до наведених норм санкції (штрафні санкції і пеня) за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності є податковим зобов'язанням, яке у випадку його несплати у встановлений законодавством строк набуває статусу податкового боргу, і відповідно до них застосовуються механізми та порядок стягнення податкового боргу, передбачені цим Законом.

Згідно пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Відповідно до пп. 6.2.1. п. 6.2. ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

У відповідності до пункту 11 статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» Державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Згідно пп. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Відповідно до вимог пп. 15.2.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», у разі коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або до визнання боргу безнадійним.

З урахуванням зазначеного, позивачем при зверненні до суду дотримано вимоги, встановлені статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, як наслідок суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність законних підстав для залишення даної позовної заяви без розгляду на підставі ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що несплачена відповідачем сума, визначеного контролюючим органом грошового зобов'язання, набула статусу податкового боргу. Отже, з урахуванням того, що узгоджена сума податкового зобов'язання набула статусу податкового боргу, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 46153,81 грн.

З цих підстав, колегія суддів приходить до висновку, що наведеними приписами податкового законодавства спростовуються доводи позивача про пропуск строку давності для звернення до суду податкового органу з даним позовом, про що також зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 1 березня 2012 р. по даній справі. Позивач доводить суду, що в даному спорі підлягають застосуванню строки, встановлені статтею 250 ГК України, відповідно до якої - Адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Колегія суддів зазначає, що в даному спорі не оспорюється рішення про застосування санкцій, а даний спір виник щодо стягнення податкового боргу внаслідок не сплати коштів.

Разом з цим, як встановлено судом, 28.12.2016 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця - ОСОБА_1, про що вчинено запис 3011963.

Відповідно до частини 2 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції визнає законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що втратили законну силу, і закриває провадження у справі, якщо після їх ухвалення виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, та ці судові рішення ще не виконані.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі у разі ліквідації підприємства, установи, організації, яка була стороною у справі.

За наведених обставин ухвалені у справі законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій визнаються такими, що втратили законну силу із закриттям провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 157, 220, 222, 223, 224, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Визнати законні постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.11.2012 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.02.2013 такими, що втратили законну силу та закрити провадження у справі №2а/2470/2036/12.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.В.Борисенко
Г.К.Голубєва