Справа № 323/1116/17
Суддя: Смокович М. В.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/1116/17
Провадження № 2-а/323/34/17
ПОСТАНОВА

іменем України

26.04.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Смоковича М.В.,

при секретарі судового засідання Безштанківській О.Д.,

розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя в особі інспектора старшого лейтенанта ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом, в якому просив: визнати дії інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ОСОБА_2 щодо винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АР №577292 від 31.03.2017 року протиправними; визнати незаконною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АР №577292 від 31.03.2017 року винесену інспектором роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1, за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскаржувана постанова складена за відсутності для цього законних підстав та з порушенням встановленого законом порядку. Зокрема, позивач зазначив, що при розгляді адміністративної справи були грубо порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП та для розгляду справи залучено докази, які не відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Позивач в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, заперечень на позов не подав, заяв чи клопотань також не подав, про причини неявки не повідомив.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини, що мають значення для вирішення справи.

26.12.2016 року відповідачем відносно позивача була складена Постанова серії АР № 577292 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, що мало вираз у тому, що позивач 31.03.2017 року о 11 год. 25 хв. В м. Запоріжжя на проспекті Соборному напроти будинку № 44, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 17.1 ОСОБА_3 дорожнього руху України.

На позивача було накладено стягнення у виді 510,00 грн. штрафу.

Фіксація порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху України аудіо- чи відеозасобами відповідачем не здійснювалась.

Оцінюючи обґрунтованість вимог позивача та заперечень відповідача, а також надані ними докази, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 254-258 КУпАП за кожним фактом вчинення адміністративного правопорушення уповноваженою на те посадовою особою складається протокол про адміністративне правопорушення, який є єдиною формою фіксації такого правопорушення.

Не складати протокол закон дозволяє лише у випадках, передбачених ст. 258 КУпАП, зокрема, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Водночас у ч. 5 ст. 258 КУпАП передбачено, у всіх випадках, коли закон дозволяє не складати протокол про адміністративне правопорушення, але під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З обставин справи вбачається, і це не заперечується сторонами, що під час складання оскарженої постанови позивач оспорював допущене порушення і адміністративне стягнення, а тому протокол про адміністративне правопорушення мав бути обов'язково складений.

При цьому складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про адміністративне правопорушення в одній справі однією й тією самою особою суперечить вимогам КУпАП, оскільки згідно ст. 251 КУпАП протокол є одним із засобів доказування і підлягає оцінці при розгляді справи про адміністративне правопорушення наряду з іншими доказами, тому оцінка його законності та обґрунтованості не може покладатись на особу, яка його й складала, оскільки це може призвести до необ'єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, оскаржена постанова не містить відомостей про роз'яснення позивачу прав, передбачених ст. 268 КУпАП, тоді як позивач стверджує, і відповідачем це не спростовано, що такі права йому не роз'яснялись, він був позбавлений можливості скористатись правовою допомогою.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, - адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях.

Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням того, що відповідачем не надано достовірних, вичерпних, належним та допустимих доказів вчинення позивачем правил дорожнього руху, а позивач викладені в оскарженій постанові факти оспорює, у суду немає підстав для висновку про правомірність дій та рішень відповідача, а тому оскаржена постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 245, 251, 252, 256, 258, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст. ст. 2-12, 100, 158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя в особі інспектора старшого лейтенанта ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 577292 від 31.03.2017 року, за ч.3 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором роти 3 батальйону 3 УПП в м. Запоріжжя, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2, відносно ОСОБА_1 скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили і є остаточною після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4