Справа № 347/24/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Справа № 876/3278/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

11.01.2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому щодо нарахування до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського; зобов'язати відповідача провести йому перерахунок довічного грошового утримання у відповідності з вимогами ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» з 24 жовтня 2016 року.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського, починаючи з 24.10.2016 року. Зобов'язано Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано- Франківської області провести перерахунок ОСОБА_1 довічного грошового утримання у відповідності з вимогами ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» з 24 жовтня 2016 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, 31.07.2013 року він набув статус особи, що проживає на території гірського населеного пункту і має право на отримання підвищення на 20% розміру довічного грошового утримання відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що довічне грошове утримання не належить до пенсійних чи інших видів державної матеріальної допомоги громадянам, які передбачені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», а відповідно перерахунок грошового утримання судді з урахуванням 20% підвищення є абсолютно безпідставним та суперечить законодавству.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, підтверджене матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 21.10.2016 року отримує довічне грошове утримання, як суддя у відставці, відповідно до ч.2 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно копія паспорта позивача НОМЕР_1, виданого Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 07.10.1997 року, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 647 від 11.08.1995 року «Про перелік населених пунктів, яким надано статус гірського», м. Косів Івано-Франківської області надано статус гірського населеного пункту.

Також, згідно копії посвідчення серії серія НОМЕР_2 від 31.07.2013 року рішенням виконкому Косівської міської ради №60 від 31.07.2013 року ОСОБА_1 надано статус особи, яка проживає на території гірського населеного пункту.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про підвищення на 20% розміру довічного грошового утримання відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Листом №86/Ц-15 від 27.12.2016 року Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області повідомило ОСОБА_1 про відмову у проведенні нарахування та виплати йому підвищення за проживання проживає в гірському населеному пункті в розмірі 20% до довічного грошового утримання.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Фінансування збільшення розміру пенсій, передбачене цією частиною, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч.1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що приписи ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» свідчать про те, що її нормами встановлено можливість вибору суддею одного з двох варіантів соціального забезпечення за настання зазначеного юридичного факту (оформлення виходу у відставку) - отримання щомісячного довічного грошового утримання або пенсії на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки щомісячне довічне грошове утримання належить до соціального забезпечення судді у відставці, приймаючи до уваги ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач має право на збільшення отримуваного грошового утримання на 20 відсотків як такий, що одержав статус особи, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2017 року у справі №347/24/17 за позовом ОСОБА_1 до Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 25.04.2017 року.